Справа № 420/24633/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо застосування грудня 2015 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.12.2015 по 31.07.2017 включно;

- зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 57731 гривня 20 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 30.10.2012 року по 31.07.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Та у період проходження служби, а саме з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення та надати інформацію про розмір посадового окладу станом на 01.01.2008 року, за кожною посадою, яку позивач займав в періоді з 01.12.2015 року по 31.07.2017 рік. Проте такої відповіді отримано не було.

Вважаючи вищенаведені дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач 30.01.2023 року надав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого зазначив, що військова частина НОМЕР_1 діяла відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Також представником відповідача у поясненнях від 30.01.2023 року повідомлено суду про те, що позивач ніколи не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про ще сам зазначає у власному позові, а отже військова частина НОМЕР_1 не є основним місцем роботи позивача.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 13.12.2022 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до суду в строк для надання відзиву письмові пояснення та належним чином засвідчені документи на їх обґрунтування, а саме:

- довідки щодо нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року (в розрізі кожного місяця та складових грошового забезпечення);

- відомості щодо зміни посадового окладу позивача, або будь-яких інших складових грошового забезпечення починаючи з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 року №1294;

- відомості стосовно того, який базовий місяць для розрахунку індексації ОСОБА_1 був визначений та підстави встановлення саме такого (таких) базового місяця (базових місяців) індексації у періоді з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- докази перерахування сум індексації грошового забезпечення на банківський рахунок позивача, або відомості про причин невиплати сум індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- всі наявні накази про зарахування позивача до списків особового складу на військову службу, звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу у відповідній військовій частині.

Ухвалою суду від 10.02.2022 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року зарито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання особи які беруть участь у справі не з`явились.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, а також те, що адміністративна справа підготовлена до розгляду по суті; стан розгляду справи не потребує заслуховування додаткових усних пояснень сторін; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглядати в подальшому справу в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 24.04.2021 року надіслав заяву до Військової частини НОМЕР_1 в якій просив надати йому:

- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року або витяг з роздавальних відомостей за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- довідку про розмір виплати йому індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- розрахунок належної заявнику індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року з зазначенням базових місяців для розрахунку індексу з поживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення.

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування його до списків особового складу;

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про здачу справ та посади та виключення його зі списків особового складу військової частини (а.с.8).

Також вищенаведеною заявою позивач просив:

- нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

-відповідно до ст.60 Закону України «Про запобігання корупції» надати інформацію про розмір посадового окладу станом на 01.01.2008 року, 01.07.2017 року за кожною посадою (аналогічною посадою), на якій він проходив військову службу в період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року (незалежно від його фактичного перебування на даній посаді станом на зазначені дати) згідно відповідної норми зазначеної в заяві;

- вказати місяці для обчислення індексу споживчих цін (базові місяці) та щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року.

Вказана вище заява отримана відповідачем 27.04.2021, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ із змінами (далі ЗУ №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону №1282-ХІІ (в редакції від 01.01.2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року (чинній з 11.10.2017 року) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Як встановлено судом ОСОБА_1 24.04.2021 року надіслав заяву до Військової частини НОМЕР_1 в якій просив надати йому:

- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року або витяг з роздавальних відомостей за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- довідку про розмір виплати йому індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

- розрахунок належної заявнику індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року з зазначенням базових місяців для розрахунку індексу з поживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення.

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування його до списків особового складу;

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про здачу справ та посади та виключення його зі списків особового складу військової частини.

Також вищенаведеною заявою позивач просив:

- нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року;

-відповідно до ст.60 Закону України «Про запобігання корупції» надати інформацію про розмір посадового окладу станом на 01.01.2008 року, 01.07.2017 року за кожною посадою (аналогічною посадою), на якій він проходив військову службу в період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року (незалежно від його фактичного перебування на даній посаді станом на зазначені дати) згідно відповідної норми зазначеної в заяві;

- вказати місяці для обчислення індексу споживчих цін (базові місяці) та щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року.

Водночас відповідачем на виконання ухвали суду від 13.12.2021 року повідомлено про те, що позивач ніколи не проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а отже військова частина НОМЕР_1 не є основним місцем роботи позивача.

Суд враховує той факт, що позивачем не надано жодних доказів того, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , перебував на грошовому забезпеченні у відповідача та/або у Військовій частині НОМЕР_2 . Тобто за таких підстав неможливо встановити обов`язок відповідача щодо виплати позивачу індексації його грошового забезпечення.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_3 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Іванов Е.А.

.