Справа № 480/1837/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
03 березня 2023 року Справа № 480/1837/23
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши заяву директора Куянівського торгово-комунального підприємства Павленка Олексія Миколайовича про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся директор Куянівського торгово-комунального підприємства Павленко Олексій Миколайович із заявою про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову, в якій просить вжити до набрання рішенням суду законної сили заходи забезпечення позову до його подання шляхом:
- зупинення дії рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 за № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля»;
- заборони Білопільській міській раді та Куянівському торгово-комунальному в особі Комісії з реорганізації підприємству вчиняти будь-які дії на виконання вимог рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 за № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля».
Заява мотивована тим, що 26.01.2023 за № 802 Білопільською міською радою прийняте рішення «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля». Цим же рішенням створено комісію з реорганізації Куянівського торгово- комунального підприємства (п.6). Станом на день подання даної заяви про забезпечення адміністративного позову відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємство знаходиться в стані припинення. Наказом голови комісії з реорганізації О.М.Вакуленка № 04 від 06.02.2023 «Про попередження працівників Куянівського торгово-комунального підприємства про реорганізацію підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, зміни істотних умов праці та про можливе наступне вивільнення» 07.02.2023 заявника попередили про можливе вивільнення. На думку заявника вищезазначене рішення міської ради прийняте з порушенням процедури, передбаченої Регламентом Білопільської міської ради VIII скликання та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон), що робить його незаконним, а отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову будуть порушені охоронювані законом права заявника - звільнено з роботи без подальшої можливості працевлаштування, чим порушене Конституційне право на працю, яке після ліквідації Куянівського ТКП заявник не зможе відновити. Крім цього, все належне підприємству майно буде у нього вилучене та передано іншому підприємству, що в подальшому суттєво ускладнить процедуру його повернення. При цьому, заявник звернув увагу суду на той факт, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову за цією заявою не є вирішенням спору по суті без його фактичного розгляду.
Суд, аналізуючи заяву позивача про забезпечення позову, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами п.1 ч.1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст. 150-151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначенні цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 151 Кодексу позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.
Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовував необхідність застосування таких заходів тим, що у випадку виконання оскаржуваного рішення може бути заподіяна шкода праву заявника, зокрема, на працю, а для відновлення порушених прав останньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім цього, все належне підприємству майно буде у нього вилучене та передано іншому підприємству, що в подальшому суттєво ускладнить процедуру його повернення. При цьому, заявник у заяві про забезпеченні позову стверджує про очевидну протиправність рішення.
Проте, позивачем не наведено жодних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Поряд з цим, ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача не є очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Суд зазначає, що підстави вважати, що рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 за № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля» має очевидні ознаки протиправності та порушує права позивача, на даний час відсутні, оскільки такі обставини підлягають встановленню саме в ході розгляду адміністративної справи з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які учасники справи надають суду.
Враховуючи зазначене, виходячи зі змісту поданої заяви та доводів наведених заявником на її обґрунтування, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви директора Куянівського торгово-комунального підприємства Павленка Олексія Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.
Суддя В.О. Павлічек