Справа № 280/3234/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/3234/22
(суддя Деревянко А.О., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №280/3234/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 травня 2022 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно з яким, просить:

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивача протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в листі відповідача від 01.04.2022 вих. № 0800-0202-8/17324 та визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію позивача;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії поновити виплату пенсії позивачу з 01.06.2000 року, на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». - стягнути з Відповідача кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства відмовив у поновленні виплати пенсії позивача, обґрунтовуючи свою відмову відсутністю оригіналів документів, в тому числі документа заявника, що підтверджує громадянство України, та заяви про поновлення пенсії Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.02.2022 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2000 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що на підставі наявних у суду матеріалів, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, суд зробив висновок про наявність у позивача права на поновлення виплати пенсії, з часу, коли виплату пенсії було припинено з 01.06.2000 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відсутні підстави для поновлення позивачу виплати пенсії з 01.06.2000 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на території України, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.25-32).

22.12.1999 позивач виїхав на постійне проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що сторонами не заперечується.

На підтвердження особи позивача представником надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 13.11.1999, дійсного до 13.11.2009, строк дії якого продовжено до 13.11.2019 року (а.с.33).

Після переїзду на місце постійного проживання до Ізраїля, позивачу офіційними органами Ізраїлю наданий документ - посвідчення особи № НОМЕР_2 , виданий органом відділення МВС м. Холон, 05.01.2000.

10.08.2020 представник позивача за довіреністю звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про поновлення позивачу пенсії за віком з 01.06.2000 року (а.с.22).

Листом від 13.01.2021 за вих. №0800-0217-8/1775 відповідач повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебуває, пенсію не отримує. З 01.01.2004 ОСОБА_1 за призначенням (поновленням) пенсії в м. Мелітополі не звертався за попередніми даними його архівна пенсійна справа знаходиться в міжрайонному відомчому архіві Головного управління Пенсійного фонду України в смт. Михайлівка Запорізької області. Згідно з наданих документів (інформації) ОСОБА_1 22.12.1999 виїхав на постійне проживання до Ізраїлю і на день подання заяви про поновлення виплати пенсії (10.08.2020) він постійно проживає на території іншої держави (Ізраїль), тобто не виконуються умови, зокрема статей 47, 51 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), пунктів 1.7, 2.22, 2.23, 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), а саме: не подано документи, які підтверджують особу, яка звертається за поновленням пенсії, її вік та місце проживання (реєстрації) в Україні. Таким чином підстав для поновлення пенсії немає (а.с.41-42).

Позивач оскаржив відмову в поновленні виплати пенсії до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі №280/3119/21 зобов`язано Управління поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28.12.2020 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №280/3119/21 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 було скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано Управління повторно розглянути заяву від 10.08.2020 ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком з 01.06.2000, подану 28.12.2020 представником за довіреністю Ковальова В.О. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду (а.с.43-47).

31.01.2022 представник позивача, за допомогою електронного кабінету веб-порталу електронних послуг пенсійного фонду України, звернувся до відповідача із заявою про виконання судового рішення від 29.12.2021 по справі №280/3119/21.

Листом від 01.04.2022 №0800-0202-8/17324 відповідачем представнику позивача надіслано повідомлення про відмову в призначенні пенсії. В обґрунтування повідомлення зазначено, що відповідно до ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Також згідно з п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 280/3119/21 Головним управлінням було повторно розглянуто заяву від 10.08.2020 щодо поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 та 03.02.2022 прийнято рішення про відмову в поновлені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, в тому числі документа заявника, що підтверджує громадянство України, та заяви про поновлення пенсії. Тож, після звернення позивача з заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів документів, визначених Порядком №22-1 та Постановою №1279, можливо розглянути питання про поновлення пенсії (а.с.23-24).

Правомірність дій відповідача щодо відмови у поновленні позивачу пенсії з 01.06.2000 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує. Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (див. рішення ЄСПЛ від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer v. the United Kingdom), пункт 31, Series A №26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.

У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Закону №1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Отже, відповідно до застосованих судом правових норм право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом. З 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону №1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 .

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

«Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.

При цьому, пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону №1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону №1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

З метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.

Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права пенсіонера на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками».

Вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, враховуються судом.

Зважаючи на те, що виплата пенсії, яка була зупинена у зв`язку з проживанням пенсіонера за межами України має бути поновлена на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009, колегія суддів зробила висновок про те, що з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважу на тому, що доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутні підстави для поновлення позивачу виплати пенсії у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, в тому числі документа заявника, що підтверджує громадянство України, та заяви про поновлення пенсії не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про виникнення підстави для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії, оскільки відповідач зобов`язаний був поновити право позивача на отримання пенсії після прийняття 07.10.2009 року Конституційним Судом України рішення, а не чекати заяви пенсіонера.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Натомість, відповідач вказаного обов`язку не виконав, оскільки не довів того, що виплату пенсії позивачу було зупинено у відповідності до вимог законодавства..

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що висновки суду в резолютивній частині рішення - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору, у резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.

Натомість, які вбачається з абзацу другого резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №280/3234/22, суд зобов`язав відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з « 01.06.2000 року», в той час як таке право має бути поновлено що з 07.10.2009 року, тобто з дня прийняття Конституційним Судом України рішення від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009, зважаючи на те, що резолютивною частиною зазначеного рішення визначено, що положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №280/3234/22 в частині визначення дати з якої Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язане поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, визначивши такою датою « 07.10.2009 року».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в новій редакції.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №280/3234/22 змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі №280/3234/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 02 березня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко