Справа № 120/2061/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Вінниця

06 березня 2023 р. Справа № 120/2061/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом: Командитного товариства "Бізнес Гарант" (вул. К. Василенка, 20, м. Вінниця, 21027)

до: Закарпатської митниці (вул. Собранецька, 21, м. Ужгород, 88000)

про: визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Командитного товариства "Бізнес Гарант" (далі - позивач) до Закарпатської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги.

03.03.2023 року за вх.№9596/23 позивачем разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Вказана заява обґрунтована тим, що позивач 23.02.2022 року видав фінансову гарантію №805225-U21-320650, що зареєстрована в митному органі за №1/UA305060/2022/002681, про забезпечення виконання зобов`язань перевізника ПП ОСОБА_1 , що випливають з митних процедур транзиту товару - доставки товару до митниці призначення. Згідно з митною декларацією №UA305060/2022/002681 до переміщення в режимі "Транзит" задекларовані товари "частини сільськогосподарських машин", які мали бути доставлені до Волинської митниці у пункт пропуску "Доманове" до 05.03.2022 року. Транспортний засіб, що перевозив вищевказаний вантаж, 23.02.2022 року в`їхав на митний пост Чоп-Захонь, але 24.02.2022 року розпочалась військова агресія Російської Федерації і машина з вантажем зникла по дорозі від Закарпатської до Волинської митниці. 26.10.2022 року відповідачем винесено вимогу щодо сплати позивачем митних платежів в розмірі 263 955 грн. 09 коп. за недоставку товару до митниці призначення. Позивач зазначає, що 17.11.2022 року повідомив відповідача, що Київською регіональної Торгово-промисловою платою видано сертифікат №3200-221374, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання) забезпечити доставку товару, що переміщувався під митним контролем у митному режимі "Транзит" за митною декларацією №UA305060/2022/002681 та під фінансовою гарантією позивача №805225-U21-320650 від 23.02.2022 року із Закарпатської до Волинської митниці до закінчення строку, визначеного ст. 95 Митного кодексу України. Таким чином, позивач зазначає, що особа, відповідальна за сплату митних платежів, не виконала свого обов`язку у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, що, в свою чергу, не є гарантійним випадком. Відтак, вимога відповідача від 26.10.2022 року є протиправною. Позивач зауважує, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної вимоги, оскільки судовий процес є тривалим і весь цей час позивач не матиме змоги працювати, адже, відповідно до Угоди № 7 від 27.01.2014 року, укладеною із Міністерством доходів і зборів України, у випадку несплати митного боргу гарантом (позивачем) на підставі отриманої вимоги, орган доходів і зборів має право стягувати платежі у визначеному законодавством порядку, а також внести до програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи Міндоходів відмітки, що унеможливлюють подальше прийняття від позивача гарантій. Крім того, невжиття заходів забезпечення позов може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, оскільки позивачеві доведеться ініціювати судові процедури з метою відновлення статусу гаранта, а відповідач матиме право на звернення до суду із вимогами про стягнення коштів за оскаржуваною вимогою. З огляду на викладене, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги відповідача №1 від 26.10.2022 року про сплату належної суми митних платежів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Ч. 1 ст. 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Тобто, забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 826/14951/18).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Судом встановлено, що відповідно до Угоди №7 про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів фінансовим посередником від 27.01.2014 року, укладеного з Міністерством доходів і зборів України, позивач надає фінансові гарантії сплати митних платежів у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятих перед митними органами зобов`язань, що випливають з митних процедур відповідно до митного кодексу.

Відповідно до п.1.2 цієї Угоди позивач визнається належним фінансовим посередником, уповноваженим Міністерством доходів і зборів України на надання органам доходів і зборів фінансових гарантій та вноситься до Реєстру гарантів.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, позивач 23.02.2022 року видав фінансову гарантію №805225-U21-320650, про забезпечення виконання зобов`язань перевізника ПП ОСОБА_1 , що випливають з митних процедур транзиту товару до Волинської митниці у пункт пропуску "Доманове" в термін до 05.03.2022 року.

У встановлений строк зазначений товар до Волинської митниці доставлений не був, у зв`язку з чим відповідачем 26.10.2022 року винесено вимогу щодо сплати позивачем митних платежів в розмірі 263 955 грн. 09 коп. за недоставку товару до митниці призначення.

11.11.2022 року Київською регіональної Торгово-промисловою платою видано сертифікат №3200-221374, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), внаслідок яких товар, що переміщувався під митним контролем у митному режимі "Транзит" за митною декларацією №UA305060/2022/002681 та під фінансовою гарантією позивача №805225-U21-320650 від 23.02.2022 року не був доставлений до Волинської митниці до 05.03.2022 року.

В силу приписів ч. 3 ст. 3171 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної вимоги) особа, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів відповідно до частин першої і третьої статті 293 цього Кодексу, протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги про сплату митних платежів відповідно до частини другої цієї статті зобов`язана перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету.

Відповідно до ст. 3172 у разі невиконання обов`язку із сплати митних платежів протягом строку, визначеного частиною третьою статті 317-1 цього Кодексу, митний орган, відповідальний за здійснення контролю сплати митних платежів, не пізніше трьох робочих днів складає та направляє гаранту, який видав гарантію, вимогу про сплату митних платежів разом з іншими документами щодо відповідної операції з товарами.

У разі якщо протягом строку, визначеного частиною третьою статті 3171 цього Кодексу, особа, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, частково виконала такий обов`язок, вимога про сплату митних платежів направляється гаранту на суму несплаченої частини митних платежів.

Гарант протягом 30 днів, наступних за днем отримання вимоги про сплату митних платежів відповідно до частини першої цієї статті, зобов`язаний перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету.

Гарант має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів відповідно до глави 4 цього Кодексу. Таке оскарження не звільняє гаранта від обов`язку із сплати митних платежів, забезпеченого гарантією, у строки, визначені частиною другою цієї статті.

У разі несплати або неповної сплати гарантом суми митних платежів у строки, визначені цією статтею, несплачена сума митних платежів вважається податковим боргом гаранта та стягується в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України.

Ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що погашення податкового боргу може відбуватися як за рахунок коштів, так і за рахунок майна та інших активів платника податку.

З аналізу наведених норм, суд доходить висновку, що навіть у випадку звернення до суду із позовною заявою щодо оскарження вимоги митного органу про сплату митних платежів гарант зобов`язаний їх сплатити у визначені Митним кодексом України строки.

Суд звертає увагу, що наслідком реалізації вимог митного органу, у випадку несплати визначених у них сум, є можливість застосування процедури їх примусового стягнення, в порядку, встановленому податковим законодавством.

На переконання суду, недопустимою є ситуація, при якій одночасно буде здійснюватися судовий розгляд справи про оскарження вимоги митного органу та ініціюватиметься питання щодо стягнення коштів, визначених такою вимогою, з відповідними наступними негативними наслідками для позивача, які можуть мати місце.

В іншому ж випадку, намір позивача захистити свої права та інтереси в суді залишиться неповноцінним, оскільки створить передумови для виникнення нових спорів. Водночас це не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, яке відповідно до ст. 2 КАС України полягає, зокрема, у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Засіб судового захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5.04.2005 року (заява № 38722/02).

Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки такий результат встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

Водночас, в даному випадку, наслідком забезпечення позову стане тимчасове унеможливлення настання несприятливих для позивача наслідків, забезпечення ефективного захисту або поновлення його прав чи інтересів у разі задоволення позовних вимог та виключатиме необхідність подальшого ініціювання нових судових процедур щодо захисту порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, підстав для забезпечення позову.

Визначаючись із способом забезпечення позову, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 року у справі №802/907/18-а.

Щодо співмірності обраного способу забезпечення позову, то суд враховує, що наслідком забезпечення позову у спосіб зупинення дії вимоги митного органу про сплату належної суми митних платежів, є лише відтермінування її виконання. Такі наслідки носять тимчасовий характер та відповідають правам та законним інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Відтак, з огляду на викладене, суд констатує наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Командитного товариства "Бізнес Гарант" про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію вимоги Закарпатської митниці (вул. Собранецька, 21, м. Ужгород, 88000, ) № 1 від 26.10.2022 року про сплату Командитним товариством "Бізнес Гарант" (вул. К. Василенка, 20, м. Вінниця, 21027, ) належної суми митних платежів за гарантією.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна