Справа № 160/26513/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/26513/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю представників: позивача - Колінько Н.А, відповідача Волошина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 в адміністративній справі №160/26513/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Полімер ЛТД" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» звернулося до суду з вимогами визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 02.06.2021 року №, №, №.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, внаслідок якої складено акт, у якому міститься інформація про порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме занижено податок на прибуток, завищено податок на додану вартість, не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні. Позивач направив заперечення на акт перевірки, які залишено без задоволення. У подальшому відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток приватних підприємств та суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, які було оскаржено позивачем в адміністративному порядку. Скарги позивача податковим органом задоволено частково.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій зазначив, в ході перевірки позивача контролюючим органом встановлено наявність кредиторської заборгованості позивача, яка обліковується (станом на дату перевірки) більше трьох років та яка залишається непогашеною і фактично є безнадійною, отже має бути списана з балансу підприємства. Такі кошти вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбання, а тому позивачем занижено власний дохід.

Крім того, встановлено факт переходу частини активів та зобов`язань позивача (виділ) до ТОВ «Інтер Константа». Разом з тим, виявлено відсутність документів щодо фактичного переміщення матеріальних активів підприємству-правонаступнику, працюючих та об`єктів оподаткування у підприємства-правонаступника, будь-яких рахунків у банках підприємства-правонаступника, невідповідність переданого за балансом товару виду діяльності підприємства-правонаступника, відсутність будь-якої господарської діяльності новоутвореного підприємства, невідповідність документального оформлення інформаційним базам даних, директором та засновником виділеного підприємства є особа, яка померла. Усі зазначені факти у сукупності свідчать про те, що підприємство-правонаступник створене лише для документального оформлення виділу, без реального руху активів та зобов`язань. Викладене свідчить про заниження позивачем свого доходу.

Виявлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ в частині відсутності нарахування податкових зобов`язань по самостійно списаній кредиторській заборгованості за товар, в результаті чого контролюючим органом встановлено відсутність реєстрації позивачем податкової накладної в ЄРПН.

Крім того, встановлено документальне оформлення операції з виділення активів та зобов`язань позивача до ТОВ «Інтер Константа», внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2019 року. У зв`язку з виявленням контролюючим органом порушень податкового законодавства, які призвели до заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток та ПДВ, до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені п. 123.2 ст. 123 ПК України у розмірі 25%.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі направлень від 19.02.2020 року № 966, №967, №968, №969, відповідно до п.п.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2. п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №642-п від 13.02.2022 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання останнім вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильність обчислення, повнотою і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01.04.2018 року по 30.09.2019 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку 1 до акту, який є його невід`ємною частиною.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт №849/04-36-07-01/31987126 від 10.03.2021 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Гранд Полімер ЛТД».

За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:

п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на прибуток на загальну суму 4 795 791,00 грн., в т.ч. за 9 міс. 2019 року на суму 4 795 791,00 грн.;

п. 187.1 ст. 187, абз. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено податок на додану вартість в сумі 4 713 908,00 грн., в т.ч. за вересень 2019 року в сумі 4 713 908,00 грн.;

п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ 2 356 954,00 грн., що згідно з п. 120-1.1 та п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України тягне за собою накладення штрафних санкцій у розмірі 10%, 20% (в залежності від термінів порушення реєстрації накладених) та 50% (по факту нереєстрації податкових накладних).

Керуючись правом, наданим платнику податків пп. 17.1.6. п. 17.1 ст. 17, п. 81.3 ст. 81, п. 86,7 ст. 86 Податкового кодексу України, позивачем подано обґрунтовані заперечення на акт перевірки, які було розглянуто відповідачем та залишено без задоволення, про що повідомлено позивача листом від 26.05.2021 року №30527/6/04-36-07-01.

У подальшому відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.06.2021 року №, №, №, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 7 193 686,50 грн., з яких за основним платежем - 4 795 791,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 397 895,50 грн., та суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 7 070 862,00 грн., з яких за основним платежем - 4 713 908 грн., за штрафною (фінансовою) санкцією - 2 356 954,00 грн. відповідно, збільшено грошове зобов`язання на суму штрафної санкції з податку на додану вартість по незареєстрованим податковим накладним - 2 356 954 грн.

Зазначені вище податкові повідомлення-рішення були оскаржені в адміністративному порядку шляхом направлення скарги за вих.№ 08/07-1 від 08.07.2021 року.

Рішенням відповідача від 19.10.2021 року №23513/6/99-00-06-01-01-06 «Про результат розгляду скарги» скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській обласні від 02.06.2021 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1 198 947,75 грн, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 02.06.2021 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1 178 477,00 грн., скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 02.06.2021 року № в частині застосування штрафних санкцій у сумі 2 353 554,00 грн.

За результатом розгляду скарги позивача відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 22.10.2021 року № форми «Р» про збільшення суми основного зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 4 795 791,00 грн. та штрафна санкція на суму 1 198 947,75 грн., від 22.10.2021 року № про збільшення суми основного зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 4 713 908,00 грн. та штрафними санкціями 1 178 477,00 грн., від 22.10.2021 року № форми «ПН» про застосування штрафної санкції за платежем податок на додану вартість у сумі 3400,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Кредиторська заборгованість це сукупність боргів суб`єкта господарювання перед іншими суб`єктами.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про кредиторську заборгованість та розкриття у фінансовій звітності визначає НП (С) БО 11.

Як визначено в ст. 257 ЦК загальний термін позовної давності становить 3 роки. Це означає, що на протязі трьох років (або більшого терміну, встановленого за згодою сторін) особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. На протязі трьох років кредитор повинен вживати всіх заходів для стягнення заборгованості - вести претензійно - позовну роботу.

Перебіг терміну позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права чи про особу, яка порушила його (ст. 261 ЦК).

Якщо термін виконання зобов`язання визначений у договорі, то перебіг терміну позовної давності починається з наступного дня після закінчення терміну виконання (ст. 261 ЦК).

Якщо термін виконання зобов`язань у договорі не визначений або визначений моментом вимоги, то перебіг терміну позовної давності починається з дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ст. 261 ЦК).

Перебіг позовної заяви може перерватися якщо особа вчинить дії, які свідчать про визнання нею боргу (ст.264 ЦК).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги №060514-ф від 01.05.2014 року, укладений між ТОВ «ЮНІКА-СЕРВІС» (Позикодавець) та ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» (Позичальник), згідно з яким Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю в порядку та строки, встановлені даним Договором (п. 1.1).

Сума фінансової допомоги за Договором становить 30 000 000,00 гривень, є поворотною, безоплатною і не є фінансовою послугою (п.п. 1.2., 2.1., 2.2 Договору).

Пунктом 4.1. договору визначено, що термін повернення фінансової допомоги визначається моментом пред`явлення Позикодавцем вимоги про це Позичальнику (абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Договір набуває чинності з 01.05.2014 року та діє безстроково, до повного виконання Позичальником або новим боржником зобов`язань за Договором (7.1).

Відповідно до виписки по рахунку, яка сформована станом на 26.01.2016 року, позивачем повернуто 250 000,00 грн за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №060514-ф від 01.05.2014 року.

Згідно акту звіряння взаєморозрахунків з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, станом на 31.12.2017 року сальдо складає 29 505 740,00 грн;

Згідно акту звіряння взаєморозрахунків за період з 01.012018 року по 27.03.2018 року, станом на 25.03.2018 року сальдо складає 29 505 740,00 грн.

Таким чином, повернення частини грошових коштів та підписання актів звіряння взаєморозрахунків свідчить про переривання строків позовної давності.

Крім того, частину кредиторської заборгованості в сумі 23 197666,16 грн. відповідно до розподільчого балансу від 28.03.2018 року передано до створеного шляхом виділу ТОВ «Інтер Константа», що підтверджується листами за №2-02/04 від 02.04.2018 року та № 2-02/04 від 02.04.2018 року.

Таким чином, станом на 30.09.2019 року кредиторська заборгованість яка обліковувалась у ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» складає 3 408 073,84 грн.,

З урахуванням встановленого правильними є висновки суду першої інстанції, що доводи відповідача про безнадійність зазначеної заборгованості є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо питання коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ при списанні простроченої кредиторської, дебіторської заборгованості по покупцям та постачальникам

За матеріалами справи встановлено, що за період з 01.04.2018 року по 30.09.2021 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань на загальну суму 4 713 908,00 грн., в т.ч.: вересень 2019 року у сумі 4 713 908,00 грн.

Відповідач стверджує, що позивачем отримано в жовтні 2016 року від постачальника ТОВ «Парк Інвест» товар згідно з договором №26/10-18 від 26.10.2016 року на загальну суму 400 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 66 667,00 грн., однак згідно з наданої позивачем оборотно-сальдової відомості станом на 31.12.2018 року по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними контрагентами та постачальниками» рахується кредиторська заборгованість на загальну суму 400 000,00 грн. При цьому згідно з угодою, укладеною між позивачем (Боржником) та ТОВ «Парк Інвест» (Кредитор), зобов`язання позивача з оплати 400 000,00 грн. припинено за згодою сторін внаслідок прощення боргу ТОВ «Парк Інвест».

Відповідно п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, зі змінами та доповненнями, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно п. 198.5 статті 198 ПКУ платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися.

Товари/послуги, які отримані платником податку на додану вартість та не оплачені протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбання, як це передбачено у п. 198.3 ст. 198 ПКУ, а тому право на податковий кредит щодо таких товарів/послуг у платника податку відсутнє.

Відповідно пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПКУ сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

Враховуючи викладене, якщо платник податку при придбанні товарів/послуг на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари/послуги не були оплачені протягом терміну позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, платнику податку необхідно відкоригувати суму податкового кредиту, сформованого при отримані неоплачених товарів/послуг. При цьому зменшення податкового кредиту у вказаному випадку здійснюється на підставі бухгалтерської довідки.

Таким чином, сплив позовної давності за неоплачений товар, поставлений за договором куплі-продажу, необхідно вважати безоплатно поставленим, а відтак - у постачальника відсутнє право на коригування податкового зобов`язання з ПДВ по такій операції, а покупець - втрачає право на податковий кредит.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Кодексу.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу. За змістом підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Тобто обов`язок по відповідному коригуванню суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача виникає у разі, коли після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору від 26.10.2016 року на підставі видаткової накладної №РН-0454305 було поставлено товар на загальну суму 187 200 грн, в тому числі ПДВ 31 200 грн., також на підставі видаткової накладної №РН-0454306 було поставлено товар на загальну суму 212 800 грн, в тому числі ПДВ 35 466,67 грн.

Вподальшому, Товариство позивача подало на реєстрацію податкові накладні №10969 від 31.10.2016 року на уму 187 200 грн, в тому числі ПДВ 31 200 грн., та № 10970 від 31.10.2016 року на суму 212 800 грн, в тому числі ПДВ 35 466,67 грн., які зареєстровані 10.11.2016 року.

Так, ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» відобразило в додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2016 року податковий кредит, що виник у зв`язку з поставкою товару від ТОВ «Парк Інвест» за період 31.10.2016 року в повному обсязі.

Вподальшому угодою про припинення зобов`язання прощеного боргу №1 від 31.01.2019 року сторонами досягнуто згод щодо прощення оплати за товар в сумі 400 000 грн., які ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» на бухгалтерському рахунку 717 «інші доходи операційної діяльності» за вересень 2019 року відобразило списання кредиторської заборгованості в сумі 400 000 грн.

Спірна ситуація склалась внаслідок не проведення коригування податкового кредиту по безоплатно отриманим активам, внаслідок списання кредиторської заборгованості.

Виходячи з позиції позивача, по закінченню строку позовної давності або за іншими причинами, при списанні кредиторської заборгованості за товари отримані, але не сплачені, платник податку не має законодавчого обов`язку для коригування податкового кредиту з ПДВ отриманого під час придбання такого товару (послуг).

Але в даному випадку події відбувалися до закінчення строку позовної давності, шляхом підписання угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу, а отже спірна сума не відповідає ознакам безнадійної заборгованості.

Прощення грошової заборгованості (є постачання, але немає оплати) прямо не передбачено ст.192.1 ПКУ. Проте змінилися умови постачання договір більше не передбачає компенсацію, тобто вартість зменшилася до нуля. Отже, операція з прощення боргу перетворюється на безоплатну передачу. Така операція продовжує відповідати визначенню постачання з пп.14.1.185 та 14.1.191 ПКУ. Отже, є об`єкт оподаткування. Для постачальника просто змінилася база для нарахування ПЗ. Тобто при безоплатній передачі придбаних товарів, робіт базою оподаткування буде ціна їх придбання згідно з п.188.1 ПКУ.

Таким чином, на дату укладання договору про прощення боргу постачальник повинен скласти РК і таким чином обнулити фактичну ціну постачання. Цією ж датою складається нова ПН виходячи з мінбази (договірна ціна дорівнює « 0»).

У покупця неоплачені товари прирівнюються до безоплатно отриманих (пп14.1.13 ПКУ), а тому слід відкоригувати ПК.

Отже, висновки перевіряючих в цій частині спору є обґрунтованими.

Вирішуючи спір в цій частині по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що системний аналіз норм податкового законодавства, що регулюють питання отримання безоплатної фінансової допомоги, формування податкового кредиту, коригування податкових зобов`язань, свідчить про невиконання платником податку свого обов`язку відкоригувати суму податкового кредиту по отриманим та не оплаченим товарам/послугам при списанні кредиторської заборгованості.

Насамперед, наслідки з ПДВ по операції з прощення боргу на законодавчому рівні не врегульовані.

Щодо документального оформлення операції з виділення активів та зобов`язань ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» до ТОВ «Інтер Константа»

Відображення операцій з власним капіталом та зобов`язаннями підприємства повинно максимально бути зафіксовано в первинних документах, оскільки первинні документи, реєстри обліку та відповідні форми звітності є доказовою базою при розгляді судових спорів та врегулюванні заборгованості.

Передача (розподіл) майна між юрособами в ході поділу або виділу відбувається на основі розподільчого балансу (109 ЦКУ). Форма не затверджена і є довільною.

Кожний рядок розподільчого балансу має мати детальне розшифрування у грн. з копійками щодо складу активів та зобов`язань, які розподіляються між юрособами.

На дату прийняття рішення про таку реорганізацію створюється початковий розподільчий баланс, а після задоволення вимог щодо зобов`язань підприємства кінцевий.

До розподільчого балансу по кожній позиції оформлюються накладні, накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, акти звірки дебіторської та кредиторської заборгованості, інвентаризаційні описи, технічна документація, акти виконаних робіт і наданих послуг тощо.

З матеріалів справи (т.1 а.с.119-130), вбачається правомірність дій щодо дотримання встановлених законодавством вимог щодо реорганізації шляхом виділу Товариства.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» одним із способів створення юридичної особи у формі товариства з обмеженою чи додатковою відповідальністю є виділ, який передбачає передання новоствореному товариству (товариствам) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.

Аналогічне визначення створення юридичної особи шляхом виділу без припинення юридичної особи, з якої здійснюється такий виділ, закріплено у статті 109 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

На виконання ст. 109 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» відбулась реорганізація ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» шляхом виділення з нього нової юридичної особи, яка не є філіалом, дочірнім підприємством, відокремленим підрозділом позивача.

В результаті здійснення виділу був складений розподільчий баланс, згідно з яким позивачем до нової юридичної особи не було здійснено передачу активу.

Реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.

Таким чином, виділена частка майна в процесі реорганізації юридичної особи шляхом виділення частини майна за розподільчим балансом не є продажем (реалізацією) товарів в тлумаченні підпункту 14.1.202, пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Оскільки передача активів (майна) від позивача до новоствореного шляхом виділу підприємства відбувається безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) позивача, яким затверджується розподільчий баланс, то судом встановлено відсутність факту переходу права власності та операцій як постачання, так і продажу товарів.

Тому, висновки відповідача про порушення останнім п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ГІК України, що призвело до заниження доходу в сумі 23 235 207, 04 грн. по операції з виділення активів та зобов`язань ТОВ «Гранд Полімер ЛТД» до ТОВ «Інтер Константа» є необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 Податкового Кодексу України, операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Передача активів в рамках реорганізації не призводить до нарахування податкових зобов`язань податку на прибуток.

Також податковий кодекс не передбачає податкових різниць за операціями приєднання, злиття, поділу чи виділу, перетворення.

Також передача активів від одного підприємства до іншого не обкладається ПДВ (пп 98.1.4 ПК).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням висновків апеляційного суду наявні підстави для застосування статті 317 КАС України, через що рішення суду підлягає скасуванню в частині, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 в адміністративній справі №160/26513/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області від від 22.10.2021 року № та № в частині збільшення суми основного зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 66 667 грн. та штрафної санкції у сумі 16 666,75 грн. та відмовити у задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 в адміністративній справі №160/26513/21 без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва