Справа № 120/4884/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 березня 2023 р. Справа № 120/4884/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася його представниця до Вінницької міської ради із вимогами визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 8 скликання Вінницької міської ради № 960 від 25 березня 2022 року в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0353 гектари (кадастровий номер ділянки :02:098:0030), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідача затвердити такий проект землеустрою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що у 2021 році позивач звернувся до Вінницької міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0353 гектари, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте за результатами розгляду такої заяви відповідач рішенням від 25 березня 2022 року № 960 відмовив ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із невиконанням ним умов пп.1.2.1 додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120 в частині, що стосується звільнення земельних ділянок Вінницької міської об`єднаної територіальної громади площами 0,0111 га та 0,0007 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга річки Південний Буг), які розташовані біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу паркану та приведення земельних ділянок в первинний стан.

Представник позивача вважає таке рішення міської ради протиправним з огляду на те, що невиконання рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120 в частині необхідності звільнення земельних ділянок площами 0,0111 га та 0,0007 га не може бути підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зовсім іншої земельної ділянки площею 0,0353 га.

Окрім того, у позові йдеться про те, що вимога міської ради щодо звільнення земельних ділянок площами 0,0111 га та 0,0007 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга річки Південний Буг), які розташовані біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу паркану та приведення земельних ділянок в первинний стан є безпідставною, оскільки рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року у справі № 127/28321/20 та від 19 квітня 2021 року у справі № 1277/27287/20 встановлено факт правомірного використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0111 га, а щодо використання ділянки площею 0,0007 га, та встановлено, що така не відноситься до земель водного фонду.

За таких обставин представниця позивача вважає, що відповідач безпідставно відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 , а тому рішення міської ради від 25 березня 2022 року № 960 в частині, що стосується такої відмови, належить скасувати та зобов`язати відповідача затвердити такий проект землеустрою.

Ухвалою від 04 липня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ухвалою відповідачеві встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

20 липня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Вінницькою міською радою 25 березня 2022 року прийнято рішення № 960, яким окрім іншого відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не виконано вимоги пп.1.2.1 додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120, яким його зобов`язано звільнити земельні ділянки, що знаходяться в межах прибережної захисної смуги, враховуючи положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення безперешкодного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів для загального водокористування». Відтак відповідач вважає, що ним обґрунтовано прийнято рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні відповідного проекту землеустрою.

08 серпня 2022 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів. Так, представник позивача надав витяг з плану зонування міста Вінниці, яким, на його думку, підтверджується те, що земельна ділянка, стосовно якої розроблявся проект землеустрою, та земельні ділянки площами 0,0111 га та 0,0007 га не належать до прибережної захисної смуги та віднесені до зони індивідуальної садибної житлової забудови. Також долучено й інші документи, які, на думку заявниці, додатково свідчать про обгрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Згідно з додатком 2 до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120 (а саме п. 1.2) ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу площею 0,0353 гектари на території м. Вінниці зі зміною цільового призначення із «для сінокосіння» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Водночас у цьому додатку до рішення міської ради міститься й п. 1.2.1, яким вимагалося звільнити земельні ділянки Вінницької міської об`єднаної територіальної громади площами 0,0111 га та 0,0007 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга річки Південний Буг), які розташовані біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу паркану та приведення земельних ділянок в первинний стан.

На реалізацію п.1.2 додатку до рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120 приватним підприємством «Практик БУД» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється з "для сінокосіння і випасання худоби" на "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" для передачі у власність шляхом викупу ОСОБА_1 , що розташована у АДРЕСА_1 .

Далі позивач звернувся до Вінницької міської ради із клопотанням про затвердження розробленого проекту землеустрою.

Проте рішенням 20 сесії 8 скликання Вінницької міської ради № 960 від 25 березня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку із невиконанням ним умов пп.1.2.1 додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року № 120 в частині, що стосується звільнення земельних ділянок Вінницької міської об`єднаної територіальної громади площами 0,0111 га та 0,0007 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга річки Південний Буг), які розташовані біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу паркану та приведення земельних ділянок в первинний стан.

Надаючи правову оцінку рішенню міської ради, що оскаржується, суд зважає на таке.

Особливості продажу земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів визначені главою 20 розділу IV Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 127 ЗК України (в редакції, чинній на момент надання позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою) органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Про продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам йдеться у статті 128 ЗК України.

Цією нормою передбачено, що продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Пункт "в" частини другої статті 128 виключено.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

При цьому порядок погодження та затвердження документації із землеустрою визначені статтею 186 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення, що оскаржується).

Так, частиною 8 статті 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому положеннями частини 10 статті 186 ЗК України визначено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Отже, приписами ЗК України чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, розглядає клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою та приймає одне із рішень: або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, або відмовляє у його затвердженні.

При цьому у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами, наведеними у позовній заяві, що в даному випадку єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу земельної ділянки площею 0,0353 га може бути лише те, що проект землеустрою не відповідає положенням вимог законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Водночас судом установлено, що Вінницькою міською радою відмовлено позивачеві у затвердженні проекту землеустрою не через недоліки самого проекту землеустрою (тобто не через невідповідність документації із землеустрою положенням вимог законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації), а через невиконання ним вимог пп.1.2.1 додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2020 року №120, які фактично не мають жодного відношення до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється з «для сінокосіння і випасання худоби» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» для передачі у власність шляхом викупу гр. ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак невиконання вимог відповідача щодо звільнення земельних ділянок площами 0,0111 га та 0,0007 га не може мати для позивача негативних наслідків у вигляді відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення іншої земельної ділянки у власність шляхом викупу, оскільки невиконання вимог іншого рішення відповідача не охоплюється підставами для відмови у затвердженні документації із землеустрою, встановленими статтею 186 ЗК України, які є вичерпними.

За таких обставин суд дійшов висновку, що будь-які визначені законом підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 шляхом викупу відсутні.

Отже, наведені в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою не знайшли свого підтвердження при розгляді цієї справи, а тому рішення Вінницької міської ради від 25 березня 2022 року № 960 слід визнати протиправним та скасувати в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

При цьому інші аргументи, наведені представницею позивача у позові, слід відхилити, оскільки такі не стосуються предмету спірних правовідносин (тобто не стосуються підтвердження вимоги щодо неправомірності рішення Вінницької міської ради, яким відмовлено в затвердженні проекту землеустрою), адже для того аби надати правову оцінку оскаржуваному рішенню слід перевірити його на відповідність вимогам статті 186 ЗК України, що й було зроблено вище.

Натомість вище уже йшлося про те, що невиконання позивачем вимог відповідача щодо звільнення земельних ділянок площами 0,0111 га та 0,0007 га не може мати для нього негативних наслідків у вигляді відмови в затвердженні проекту землеустрою, що в межах спірних правовідносин не потребує доведення правомірності використання ОСОБА_1 земельних ділянок площами 0,0111 га та 0,0007 га.

З приводу вимоги зобов`язального характеру, то варто врахувати наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про безпідставність рішення міської ради, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, а тому з метою ефективного захисту його прав та інтересів задоволенню також підлягає позовна вимога щодо зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:098:0030 у власність ОСОБА_1 шляхом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0353 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд враховує те, що зобов`язання відповідача вчинити конкретну дію в даному випадку не буде втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, враховуючи наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження суб`єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Таким чином, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, відповідач використав надане йому повноваження, а тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача затвердити розроблений проект землеустрою.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 30 травня 2022 року.

Відтак на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької міської ради № 960 від 25 березня 2022 року в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0353 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Вінницьку міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:098:0030 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статетю 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька міська рада (місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 59; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 25512617)

Рішення суду в повному обсязі складено 03.03.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович