Справа № 448/1530/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 448/1530/22 пров. № А/857/1458/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12 січня 2023 року (головуючий суддя: Білоус Ю.Б., місце ухвалення м. Мостиська) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 , 15.11.2022 звернувся до суду з позовом, в якому, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 415445 від 03.11.2022 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовує позов тим, що він, 03.11.2022, у нічний час доби, разом з приятелем рухався транспортним засобом Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак перебував у такому в якості пасажира. В подальшому на перехресті вулиць Городоцька-Станційна, що у м. Львові їх зупинили працівники поліції. Зазначає, що він вийшов із заднього пасажирського сидіння. Надалі працівники поліції вказали, що позивач перебував в якості водія вказаного транспортного засобу, і керуючи таким проїхав на червоний сигнал світлофора. Однак, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, показання технічних приладів і засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 12 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Позивачем, 24.02.2023 подано клопотання про долучення копії постанови Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2023 та просив врахувати висновки які викладені у ній при розгляді судом апеляційної інстанції справи № 448/1530/22.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03.11.2022, близько 03:00 год у м. Львові на перехресті вулиць Городоцька-Станційна, керуючи транспортним засобом автомобілем марки Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора, і при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.8.7.3 «е» та п. 2.1 «а» ПДР України.

Постановою серії БАД № 415445 від 03.11.2022 на позивача, на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач здійснив проїзд на забороняючий рух червоний сигнал світлофора, не зупинивши транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. «е» ПДР України, а тому був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Крім цього, позивач відмовився пред`являти працівнику поліції посвідчення водія, що свідчить про наявність у діях позивача складу адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови став проїзд позивача, на забороняючий рух червоного сигналу світлофора, чим порушено п. 8.7.3 «е» ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП, а також не пред`явлення працівнику поліції на його вимогу посвідчення водія, чим порушено п. 2.1 «а» ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки, наведених вище документів.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктами 2, 5, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такі документи та на вимогу працівника поліції пред`явити їх.

Згідно з п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів.

Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні (п. 8.7. ПДР України).

Пунктом «е» 8.7.3 ПДР України встановлено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано 4 диски з відеозаписами, які в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт проїзду автомобілем марки Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на забороняючий рух червоний сигнал світлофору, який позивач проігнорував.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно витягу з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (а. с. 28), ОСОБА_1 є поліцейським 1-го взводу 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про Національну поліцію» поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Поліцейський зобов`язаний, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі безпосереднього виявлення подій, що загрожують публічній безпеці, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо повідомлення про це найближчий орган поліції (ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію»).

Щодо покликання позивача, що у зазначений, в постанові, день та час автомобілем керувала інша особа, а він перебував в цьому автомобілі в якості пасажира, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги.

Оскільки, ОСОБА_1 , як особа, яка на момент винесення спірної постанови проходила службу в органах Національній поліції України, всупереч вимогами Закону України «Про Національну поліцію», не повідомила працівникам поліції, які здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення, особи водія, який нібито керував транспортним засобом, не вживав заходів для того, щоб вказана особа прибула на місце події та надала відповідні пояснення щодо обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, безпідставним покликання ОСОБА_1 , про те, що автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 03.11.2022 близько 3 год керувала інша особа, а він перебував у цьому автомобілі в якості пасажира, оскільки наведене, по суті, свідчить, що такі покликання позивача зазначаються з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не додано доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, позивачем було надано посвідчення водія відповідної категорії, яке б підтверджувало право керувати автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Натомість, непред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, на законну вимогу поліцейського, підтверджено відеозаписами, які додано до матеріалів справи.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо покликання позивача про урахування, при вирішенні цієї справи, висновків які викладені в постанову Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2023 у справі № 462/6155/22, якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то суд апеляційної інстанції такі покликання вважає безпідставними огляду на таке.

Так, надаючи оцінку аргументам позивача щодо необґрунтованості оскаржуваної постанови, з огляду на відсутність судових рішень, якими б підтверджувались обставини щодо притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча оскаржувана постанова у справі № 448/1530/22 та протокол серії ААД № 362777 від 03.11.2022, який розглядався Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/6155/22 щодо ОСОБА_1 , винесені на підставі подій які відбулися 03.11.2022 близько 3 год на перехрестя вулиць Городоцька-Станційна, однак ґрунтується на самостійних правових підставах та висновках.

У свою чергу, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутності складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак не складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, слід зазначити, що відсутність адміністративного притягнення до відповідальності позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП не спростовує наявності в діях позивача складу правопорушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, за який, в порядку КУпАП, відповідач має право застосовувати вид адміністративного стягнення, що входить до його компетенції.

Отже, у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, у свою чергу, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку обставинам лише наявності або відсутності вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, оскільки обставини вказані в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, мали місце, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови серії БАД № 415445 від 03.11.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 268, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12 січня 2023 року у справі № 448/1530/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03.03.2023.