Справа № 152/98/23
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Шаргородський районний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2023 року
Справа № 152/98/23
Провадження № 2-адр/152/1/23
Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючої судді Соколовської Т.О.
при секретарі судових засідань Шалавінській В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогоюу справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Кушнірука Ігоря Васильовича, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення,
учасники справи - не викликались,
У провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області перебувала справа № 152/98/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Кушнірука І.В., Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.02.2023 позов задоволено. Скасовано постанову серії БАБ № 758388 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 03 січня 2023 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, сержантом поліції Кушніруком І.В.

01.03.2023 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка обґрунтована тим, що ним було витрачено 5 000 грн на професійну правничу допомогу, пов`язану із представництвом його інтересів у даному адміністративно - правовому спорі, які підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на його користь.

Вказану заяву ухвалою суду від 01.03.2023 прийнято до розгляду. Розгляд заяви призначено на 13 годину 06 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 60).

У судове засідання сторони не викликались.

03.03., 06.03.2023 на адресу електронної пошти суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. надійшли заперечення щодо заяви про розподіл судових витрат у справі, в яких автор заперечення просить відмовити в ухваленні додаткового рішення посилаючись на відсутність доказів у підтвердження витрат на правничу допомогу, несвоєчасність подання заяви та неспівмірність витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

У зв`язку з тим, що розгляд заяви відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Визначаючись щодо наявності підстав для ухвалення додаткового судового рішення, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Частини перша та третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, щодо неприйняття рішення з одного з клопотань.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у встановлений законом строк, звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано:

- договір про надання правничої допомоги №13/01/23 від 13.01.2023;

- додаток до договору про надання правничої допомоги №13/01/23 від 13.01.2023;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію акта приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №13/01/23 від 13.01.2023;

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.01.2023 №12 на суму 5000 грн.

Судом установлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалась адвокатом Талашко І.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 13.01.2023 № 13/01/23 та додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 13.01.2023 № 13/01/23 (а.с.53 - 54).

Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 13.01.2023 №13/01/23 сторони домовились, що загальний розмір винагороди (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 5000 грн (а.с.55).

Як зазначено в акті приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №13/01/23 від 13.01.2023, який подав позивач ОСОБА_1 , станом на 30.01.2023, адвокат надав, а Замовник ОСОБА_1 прийняв юридичні послуги, які складаються з усної консультації, узгодження правової позиції, які оцінені в 1000 грн.; підготовки матеріалів і зібрання доказів, які оцінені в 1000 грн., підготовки та подання позовної заяви в суд першої інстанції - 3000 грн (а.с.57).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та пропорційність витраченого часу обсягу виконаних робіт та наданих послуг.

Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене та те, що правнича допомога у даній справі, зводиться до надання консультації та подання позовної заяви до суду першої інстанції, а також приймаючи до уваги обставини справи, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, позицію відповідача про їх неспівмірність, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн, що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Керуючись статтями 90, 94, 132, 134, 139, 229, 241, 245, 246, 250, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 152/98/23 - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, , місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 10.03.2010, РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10;

Відповідач - поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, сержант поліції Кушнірук Ігор Васильович, місцезнаходження: 23500, вул. Героїв Майдану, 296 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області.

Додаткове рішення ухвалено та підписано суддею 06.03.2023.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська