Справа № 300/299/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" березня 2023 р. справа № 300/299/23
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 згідно із пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 04.04.2022 (дня звернення за пенсією).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області скористалось правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 14.02.2023 за № 0700-0902-7/5673, в якому зазначило, що проти позовних вимог заперечує. Вказало, що на підставі повного та всебічного розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж становить 25 років 11 місяців 26 днів (із необхідних 28 років 6 місяців) та пільговий стаж - 7 років 11 місяців 26 днів (із необхідних 12 років 6 місяців), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначає, що дії пенсійного органу відповідають нормам чинного законодавства та просить відмовити у задоволенні позову.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надало відзив за № 0900-0903-8/7007, який надійшов на адресу суду 20.02.2023, в якому зазначило, що позовні вимоги є необгрунтованими. Вказало, що згідно з наданими позивачем документами для призначення пнсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, його загальний страховий стаж становить 25 років 11 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж - 7 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім відповідно до вимог пенсійного законодавства.
Суд, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, встановив таке.
ОСОБА_1 відповідно до відомостей паспорту серії НОМЕР_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04.04.2022 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.
Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно з принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено відповідача 2 та відповідача 3.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.04.2022 №68 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав відсутності у позивача необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу роботи. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж - 7 років 11 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.03.2007 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть», з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 31.12.2011, з 01.07.2012 по 31.12.2012, з 01.07.2013 по 31.12.2013, з 01.10.2015 по 31.12.2015, з 01.07.2016 по 31.12.2016, з 14.07.2017 по 31.12.2017 у ТОВ «Инк-Сервис», оскільки не має підтвердження про сплату страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність. Також вказано, що заявником не надано документів, які підтверджують право на пенсійне забезпечення, зокрема відсутня довідка пенсійного органу російської федерації про сплату страхових внесків та інформація про те, що посади слюсаря з обслуговування бурових та машиніста бурильних установ відносяться до професійних посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

У подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.05.2022 за № 0900-0214-8/14385 повідомлено позивача про наявність рішення від 13.04.2022 №68 про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №2.

Вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.04.2022 №68 та з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі- Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

При цьому, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

Отже, у статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено страховий стаж роботи для чоловіків не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 в аналогічних відносинах дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону № №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-IV.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та, виходячи з принципу правої визначеності, як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вік позивача не оспорюється відповідачами, відтак дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.04.2022 №68 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав відсутності у позивача необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу роботи. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж - 7 років 11 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.03.2007 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть», з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 31.12.2011, з 01.07.2012 по 31.12.2012, з 01.07.2013 по 31.12.2013, з 01.10.2015 по 31.12.2015, з 01.07.2016 по 31.12.2016, з 14.07.2017 по 31.12.2017 у ТОВ «Инк-Сервис», оскільки не має підтвердження про сплату страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність. Також вказано, що заявником не надано документів, які підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема відсутня довідка пенсійного органу російської федерації про сплату страхових внесків та інформація про те, що посади слюсаря з обслуговування бурових та машиніста бурильних установ відносяться до професійних посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відтак, вищезазначені періоди є спірними.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначено відомості або зазначено неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 та в архівних довідках, які містяться в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи позивача з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг»; з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014. з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис».

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.

На основі наведеного, потрібно зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис».

Щодо незарахування позивачу пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком по Списку №2, суд зазначає таке.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися у дужках.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_3 та архівних довідках, що містяться в матеріалах справи, зазначено такі періоди роботи позивача:

з 21.05.1991 по 28.06.1994 та з 21.11.1994 по 01.12.1994 в Івано-Франківському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на посадах слюсаря-ремонтника по ремонту бурового обладнання та помічником бурильника капітального ремонту свердловин;

з 29.06.2000 по 30.09.2003 у Долинському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» слюсарем-ремонтником по ремонту бурового обладнання;

з 01.10.2003 по 28.06.2005, з 25.07.2005 по 01.03.2007 у Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» слюсарем-ремонтником по ремонту бурового обладнання;

з 19.01.2007 по 06.02.2008 - слюсарем по обслуговуванню бурових, з 01.03.2008 по 20.02.2009 - механіком РИТС-2 відділу головного механіка, з 21.04.2009 по 12.02.2010 - механіком районної інженерно-технологічної служби №2 та слюсарем-ремонтником по обслуговуванню бурових працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗапСиббурнефть»;

з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 слюсарем по обслуговуванню бурових в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Буринжениринг»;

з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014. з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 працював машиністом бурових установок в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Инк-Сервис».

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Посади, які обіймав позивач за спірні періоди були передбачені Списками, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, від 16.01.2003 за №36, від 24.06.2016 за № 461, які були чинні на період його роботи.

Крім того, вказане підтверджується довідкою від 25.06.2021 за №01/01/10/05/02/02 367 про підтвердження наявного трудового стажу (пільгового стажу за Списком №2) для призначення пенсії ПАТ «Укрнафта»; довідками ТзОВ «ЗапСиббурнефть» про підтвердження роботи позивача, розміру його заробітної плати та сплати за нього страхових внесків від 06.11.2013 за №9, №10, №11, №12; довідками ТОВ «Буринжениринг» про підтвердження роботи позивача, розміру його заробітної плати та сплати за нього страхових внесків від 11.02.2013 за №03, №04; довідкою ТзОВ «Инк-Сервис» про підтвердження характеру чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії по Списку №2 від 22.05.2020 за №1654;

Відтак, враховуючи, що відомості про роботу ОСОБА_1 на посадах, віднесених до Списку №2, підтверджені записами в трудовій книжці та додатковими документами, суд зазначає, що при винесенні рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.04.2022 №68 протиправно не враховано вказані періоди роботи позивача до його пільгового стажу.

Проте, як вбачається з розрахунку стажу позивача від 12.04.2022, до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 зараховано періоди у Івано-Франківському управлінні бурових робіт ПАТ «Укрнафта» з 21.05.1991 по 28.06.1994 та з 21.11.1994 по 01.12.1994; у Долинському управлінні бурових робіт ПАТ «Укрнафта» з 29.06.2000 по 30.09.2003; у Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з 25.07.2005 по 28.02.2007. Інші періоди є спірними та такими, які слід зарахувати.

Слід зазначити, що ТОВ «ЗапСиббурнефть», ТОВ «Буринжениринг» та ТОВ «Инк-Сервис», у яких працював позивач, знаходиться на території російської федерації. Відтак, поряд з нормами національного законодавства, належать до застосування норми міжнародних договорів.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280).

У статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (дата підписання: 14.01.1993 року) вказано, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. При цьому, згідно зі ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (ст. 5). Згідно з ч. 2 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. При цьому, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію (ст. 10 Угоди).

З системного аналізу наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений сторонами.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про протиправність у незарахуванні до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.10.2003 по 24.07.2005 у Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис». Відтак такий стаж підлягає зарахуванню до його пільгового стажу, з огляду на вищенаведені приписи Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Щодо посилань відповідачів на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вищевказаних періодів роботи слугувала відсутність інформації щодо сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Щодо доводів відповідачів про відсутність документів, які підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення, суд зазначає таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 за №41.

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівником у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства.

Жодні причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу позивачеві, оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації.

Отже, проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у справі).

Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищенаведені висновки, суд вважає, що спірні періоди слід зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача.

Водночас, що стосується позовних вимог у частині зобов`язання відповідача 1 призначити пенсію за віком з 04.04.2022, суд зазначає таке.

В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити його право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 04.04.2022 заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу.

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, враховуючи те, що така заява, хоча і подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім першочергове рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відтак, враховуючи, що тим обставинам, які були встановлені судом, належна оцінка відповідачами 2 і 3, як органами, до виключних повноважень яких належить призначення пенсії заявнику, не надавалася, тому суд робить висновок про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду Українив Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис» та до пільгового стажу періоди роботи з 01.10.2003 по 24.07.2005 у Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис» і повторно розглянути заяву від 4.04.2022 із урахування висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1073,60 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача 2 та відповідача 3, відтак, належать до стягнення саме за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 858,88 гривень, що пропорційно становить 80 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору. Такі судові витрати слід покласти у рівних частках (по 40 відсотків) на відповідача 2 та відповідача 3.

Відтак, на користь позивача, з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області потрібно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 429,44 грн (40%) та з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 429,44 грн (40%).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.04.2022 №68.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис» та до пільгового стажу періоди роботи з 01.10.2003 по 24.07.2005 у Прикарпатському управлінні бурових робіт Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», з 19.01.2007 по 06.02.2008, з 01.03.2008 по 20.02.2009, з 21.04.2009 по 12.02.2010 у ТОВ «ЗапСиббурнефть»; з 13.02.2010 по 13.03.2010, з 07.06.2010 по 18.08.2010 у ТОВ «Буринжениринг» та з 29.03.2011 по 15.03.2012, з 05.04.2012 по 13.03.2013, з 25.04.2013 по 06.04.2014, з 27.05.2014 по 04.09.2014, з 30.09.2014 по 01.05.2015, з 15.06.2015 по 10.06.2016, з 11.06.2016 по 06.06.2017, з 14.07.2017 по 11.07.2018, з 13.07.2018 по 12.07.2019, з 27.08.2019 по 11.06.2020 у ТОВ «Инк-Сервис» і повторно розглянути заяву від 04.04.2022 із урахування висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, Площа народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 429,44 грн (чотириста двадцять девв`ять гривень сорок чотири копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, Майдан свободи, Держпром, м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 429,44 грн (чотириста двадцять девв`ять гривень сорок чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішеня суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, Площа народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000);

відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, Майдан свободи, Держпром, м. Харків, 61022).

Суддя Гомельчук С.В.