Справа № 460/48556/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2023 року м. Рівне №460/48556/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Вознюк В.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дяденчук А.І.,

відповідача: представник Красовський А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доКостопільської міської ради Рівненської області
про визнання протиправними та скасування рішення, розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовом до Костопільської міської ради Рівненської області (далі відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Костопільської міської ради Рівненської області №810 від 09.09.2022 «Про припинення повноваження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради»;

визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови №275-рк від 03.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити її на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Костопільської міської ради Рівненської області з 03.10.2022;

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.10.2022.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 10.12.2021 вона обіймала посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Костопільської міської ради Рівненської області. Рішенням №702 від 05.05.2022 внесені зміни до рішення Костопільської міської ради №21 від 17.12.2020 «Про затвердження структури, загальної чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради», скорочено штатну чисельність заступників міського голови з 4 до 3. Розпорядженням міського голови №108-рк від 10.05.2022 створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (далі комісія). Комісією визначено заступників міського голови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як таких, що мають вищий рівень кваліфікації аніж позивач та мають переважне право на залишення на роботі; рекомендовано міському голові видати розпорядження, яким попередити позивача про наступне вивільнення. На підставі рішень комісії, Костопільською міською радою 09.09.2022 прийнято рішення №810 про припинення повноважень позивача. Розпорядженням міського №275-рк від 03.10.2022 звільнено її із займаної посади.

Позивач вважає рішення про скорочення штату необґрунтованим та політично вмотивованим, спрямованим саме на її звільнення. Зазначає, що персональний склад комісії є упередженим, а рішення про її нижчу кваліфікацію необґрунтованим. Звертає увагу суду, на те, що вона має вищий ранг посадової особи місцевого самоврядування та досвід роботи на подібних посадах, аніж інші заступники міського голови. Вказує на неврахування відповідачем обставин розширення її зони обслуговування та обсягу виконуваної роботи.

З наведених підстав позивач просить скасувати рішення про припинення її повноважень та розпорядження про звільнення, поновити її на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 30.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи по суті.

02.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказано, що рішенням міської ради від 05.05.2022 було внесено зміни до структури та чисельності апарату міської ради, збільшено кількість адміністраторів Центру надання адміністративних послуг на 2 посади (на які переведено спеціалістів інших відділів) та скорочено кількість заступників міського голови. Відповідач зазначає, що ним дотримано вимог законодавства при звільненні позивача, оскільки створено комісію, якою визначено позивача, як працівника, що має нижчу кваліфікацію, запропоновано їй вакантні посади. Питання визначення критеріїв оцінки кваліфікації та продуктивності праці відповідач вважає виключною компетенцією роботодавця, а решту доводів позивача недоречними та безпідставними.

З вказаних підстав, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

16.01.2023 надійшла відповідь позивача на відзив. Доводи заявленого позову позивач підтримує, вважає їх обґрунтованими та доведеними. Вказує, що відповідач не спростував заявлених позовних вимог та не довів законності її звільнення.

Ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати 24.01.2023 оголошено перерву до 08.02.2023.

Ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати 08.02.2023 оголошено перерву до 28.02.2023.

В судовому засіданні 28.02.2023 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши сторін, з`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладиша серії НОМЕР_2 , встановлено наступні відомості щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , зокрема, позивачка:

03.09.2008 переведена з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти на посаду завідувача районного методичного кабінету цього ж відділу.

17.07.2012 зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5

17.07.2012 присвоєний сьомий ранг державного службовця.

13.12.2012 призначена на посаду заступника голови Костопільської районної державної адміністрації в порядку переведення як така, що перебуває в кадровому резерві на цю посаду.

28.08.2014 призначена на посаду начальника відділу освіти районної державної адміністрації в порядку переведення.

01.05.2016 присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця.

28.08.2017 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

28.12.2019 призначена на посаду радника голови Костопільської районної ради в порядку переведення з Костопільської районної державної адміністрації.

01.05.2021 призначена на посаду начальника відділу загальної середньої та дошкільної освіти Управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації як переможець конкурсу.

10.12.2021 затверджена на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Костопільської міської ради.

03.10.2022 звільнена із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням №572 від 07.12.2021 Костопільської міської ради затверджено заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 08 грудня 2021 року.

На виконання рішення міської ради, розпорядженням №431-рк від 07.12.2021 міського голови призначено з 8 грудня 2021 року ОСОБА_4 на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням №432-рк від 07.12.2021 міського голови призначено з 8 грудня 2021 року ОСОБА_3 на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, присвоєно 5 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження №433-рк від 07.12.2021 міського голови призначено з 8 грудня 2021 року ОСОБА_2 на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням №438-рк від 09.12.2021 міського голови призначено з 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, присвоєно 5 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Згідно з посадовою інструкцією позивачки, до сфери її повноважень віднесено питання соціального захисту населення та внутрішньо переміщених осіб, діяльності служби у справах дітей.

Рішенням №706 від 05.05.2022 Костопільської міської ради внесено зміни до рішення Костопільської міської ради №21 від 17 грудня 2020 року «Про затвердження структури, загальної чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради», викладено додаток до рішення в новій редакції. Введено дві додаткові посади адміністратора Управління Центр надання адміністративних послуг, на які переведено головного спеціаліста відділу документообігу та кадрової роботи, головного спеціаліста відділу інформаційно-організаційної діяльності; скорочено кількість заступників міського голови, загальну штатну чисельність працівників зменшено на одну одиницю.

Розпорядженням №108-рк від 10.05.2022 Костопільського міського голови створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, затверджено її наступний персональний склад:

ОСОБА_6 секретар ради;

ОСОБА_7 начальник відділу документообігу та кадрової роботи юрист;

ОСОБА_8 керуюча справами виконавчого комітету ради;

Ващук Валентина Стефанівна головний спеціаліст відділу документообігу та кадрової роботи;

Гаврилюк Дмитро Юрійович голова постійної депутатської комісії з питань дотримання прав людини, законності, боротьби зі злочинністю, запобігання корупції, сприяння депутатської діяльності, етики та регламенту, інформаційної політики, соціального захисту, материнства та дитинства (за згодою).

Протоколом №1 від 24.06.2022 комісії визначено критерії оцінки рівня кваліфікації такі як: рівень освіти та її спеціальність; наявність післядипломної освіти; період перебування на займаній посаді; стаж служби на аналогічних або подібних посадах; проходження курсів підвищення кваліфікації перебуваючи на займаній посаді; наявність заохочень; відсутність дисциплінарних стягнень.

В частині оцінки продуктивності праці, комісією досліджено обставини притягнення до відповідальності за порушення трудової дисципліни та/або за не виконання/неналежне виконання посадових обов`язків, наявність прогулів, використання відпустки без збереження заробітної плати, кількості днів тимчасової непрацездатності. Посилаючись на специфіку служби в органах місцевого самоврядування та той факт, що щорічне оцінювання заступників міського голови не проводилось, вказано, що визначити хто з них має більш-високу продуктивність праці не є можливим.

Дослідивши критерії оцінки кваліфікації заступників міського голови зроблено наступні висновки:

ОСОБА_4 має найбільший стаж роботи на аналогічних або подібних посадах (наявність двох або більше утриманців та особа в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком).

ОСОБА_3 єдиний заступник міського голови, який здобув вищу освіту за спеціальністю публічне управління та адміністрування та один із заступників, який найдовше перебуває на займаній посаді (наявність двох або більше утриманців);

ОСОБА_2 один із заступників, який найдовше перебуває на займаній посаді (був затверджений заступником міського голови Костопільської міської ради у листопаді 2020 року так як і ОСОБА_3 ) (наявність двох або більше утриманців та особа в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком);

ОСОБА_1 (особа в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком).»

Комісією визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як таких, що мають вищий рівень кваліфікації та переважне право на залишення на роботі. Рекомендовано міському голові видати розпорядження, яким попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення, одночасно запропонувавши всі вакантні посади, на які ОСОБА_1 може бути призначена в порядку переведення.

Розпорядженням №156-рк від 04.07.2022 міського голови Костопільської міської ради попереджено ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення у зв`язку з скороченням чисельності працівників; запропоновано вакантні посади, на які позивач може бути призначена в порядку переведення.

05.07.2022 комісією у складі заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Герука С.О., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з розпорядженням міського голови від 04.07.2022 №156-рк.

Розпорядженням №208-рк від 08.08.2022 міського голови Костопільської міської ради запропоновано позивачу вакантні посади, на які вона може бути призначена в порядку переведення.

Рішенням №810 від 09.09.2022 Костопільської міської ради припинено достроково повноваження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_1 , з 12 вересня 2022 року у порядку визначеному чинним законодавством України у зв`язку зі скороченням штату працівників (п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

На виконання рішення міської ради, розпорядженням міського голови №275-рк 03.10.2022 звільнено ОСОБА_1 , заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з 3 жовтня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про припинення повноважень та розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (зі змінами та доповненнями) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

У статті 1 цього Закону наведено визначення посадової особи місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, отже є посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон №2493-ІІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Стаття 2 Закону №2493-ІІІ визначає, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Частиною першою статті 20 Закону №2493-ІІІ визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-ІІІ дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

У рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП установлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

На підставі частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП є необхідним додержання порядку вивільнення працівників, встановлених статтями 40, 42, 49-1 КЗпП. Така ж позиція викладена у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно з яким, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Із відзиву та пояснень представника відповідача судом встановлено, що доводи сторони відповідача ґрунтуються на тому, що у нього дійсно відбулося скорочення штату працівників, зокрема скорочено одну посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради; комісією визначено критерії оцінки кваліфікації заступників міського голови, за результатами дослідження яких визначено позивача як працівника, що має найнижчу кваліфікацію; запропоновано їй вакантні посади для переведення, однак згоди на переведення позивачем надано не було.

Із наведеними доводами відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», з метою покращення організації праці працівників виконкому, підвищення їх професійності, матеріальної зацікавленості в ефективному виконанні своїх функціональних обов`язків та враховуючи виробничу необхідність, відповідачем приймались рішення з питань структури і чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради, а саме:

від 17.12.2020 №21 "Про затвердження структури, загальної чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради".

від 23.12.2021 №608 "Про внесення змін до рішення Костопільської міської ради №21 від 17.12.2020 "Про затвердження структури, загальної чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради", відповідно до якого загальна чисельність апарату та виконавчого комітету відповідача становить 87 посад, зокрема 17 посад керівного складу, з яких: 1 міський голова, 1 секретар ради, 1 керуючий справами виконавчого комітету ради, 4 заступники з питань діяльності виконавчих органів ради, 10 старост.

від 05.05.2022 №706 "Про внесення змін до рішення Костопільської міської ради №21 від 17.12.2020 "Про затвердження структури, загальної чисельності апарату та виконавчого комітету Костопільської міської ради", відповідно до якого загальна чисельність апарату та виконавчого комітету відповідача становить 87 посад, зокрема 16 посад керівного складу, з яких: 1 міський голова, 1 секретар ради, 1 керуючий справами виконавчого комітету ради, 3 заступники з питань діяльності виконавчих органів ради, 10 старост.

Отже, у виконавчому апараті Костопільської міської ради дійсно було проведено скорочення однієї посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Водночас суд зауважує, що відповідачем не спростовуються доводи позивача щодо відсутності об`єктивних підстав для скорочення штату працівників. Фактичних обставин та документів, що свідчили б про необхідність скорочення однієї посади заступника міського голови не наведено у відзиві на позовну заяву та не надано відповідачем у відповіді на адвокатський запит представника позивача.

У постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 824/3229/14а викладено висновок про те, що зміни в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників.

Також, Верховний Суд в постанові від 21.02.2020 у справі № 761/25605/17 наголосив, що факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства.

Отже, Верховний Суд підтверджує, що роботодавець не може безпідставно здійснювати скорочення штату чи чисельності працівників, а також вказує на обставини, які мають бути підставною та передувати скороченню та вказують на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Конвенцією Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року у пункті «а» частини 2 статті 9 визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Відтак, прийняття рішення про скорочення штату або чисельності працівників хоч і є правом роботодавця, однак таке право не є абсолютним, оскільки судом визначено невиключний перелік підстав, що свідчать про обґрунтованість такого рішення.

Недоведеність відповідачем наявності підстав для скорочення штату працівників тлумачиться судом на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям осіб, визначеним у частині другій статті 42 КЗпП.

Законодавством України не встановлено переліку критеріїв оцінки кваліфікації працівників та продуктивності їх праці.

Верховний Суд у постановах від 19.08.2020 у справі №334/4326/17 та від 12.05.2021 у справі №561/1031/19 відзначає, що для виявлення працівників, які мають це переважне право на залишенні на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Однак, суд зауважує, що дискреційні повноваження роботодавця щодо визначення критеріїв оцінки кваліфікації та продуктивності не можуть суперечити законам та іншим нормативно-правовим актам, бути інструментом зловживань роботодавця.

Суд встановив, що відповідачем створено комісію для визначення осіб, що мають переважне право на залишення на посаді заступника міського голови. Комісією визначено такі критерії оцінки рівня їх кваліфікації: рівень освіти та її спеціальність; наявність післядипломної освіти; період перебування на займаній посаді; стаж служби на аналогічних або подібних посадах; проходження курсів підвищення кваліфікації перебуваючи на займаній посаді; наявність заохочень; відсутність дисциплінарних стягнень.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.09.2020 у справі №161/7196/19, від 11.07.2018 у справі №816/1232/17, для перевірки наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №2493-ІІІ при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад.

Частина п`ята статті 15 Закону №2493-ІІІ визначає, що ранги присвоюються відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації, результатів роботи.

Отже, законодавство України встановлює пряму залежність рангу посадової особи місцевого самоврядування від рівня її кваліфікації та результатів роботи.

Матеріалами справи підтверджується, що заступникам Костопільського міського голови присвоєно наступні ранги: Ткачуку А.В. дев`ятий ранг, ОСОБА_3 п`ятий ранг, ОСОБА_2 сьомий ранг, ОСОБА_1 п`ятий ранг.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_1 має вищий ранг посадової особи місцевого самоврядування, аніж заступники міського голови ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, критерій рангу посадової особи відповідачем залишений поза увагою при визначенні рівня кваліфікації працівників.

При дослідженні досвіду трудової діяльності відповідачем оцінювався «стаж роботи на аналогічних або подібних посадах». У відзиві відповідач роз`яснює, що враховувався стаж роботи саме на посадах заступників голів органів місцевого самоврядування, райдержадміністрацій.

Позивач обґрунтовано зауважує на неврахуванні її найвищого серед усіх заступників міського голови стажу роботи на керівних посадах, зокрема як посадової особи органів державної влади.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, що був чинний на момент вступу позивача на державну службу, посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Тобто, функції посадової особи органу державної влади є тотожними функціям посадової особи органу місцевого самоврядування, визначеним у статті 2 Закону №2493-ІІІ.

Отже, займані позивачем керівні посади органів державної влади є подібними до посади заступника міського голови.

Вказані обставини досвіду трудової діяльності позивача не досліджено та не враховано відповідачем.

За наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем допущено неповноту дослідження кваліфікації заступників міського голови, не враховано істотних обставин, які могли б надати позивачу переважне право на залишення на посаді при скороченні штату.

В частині оцінки відповідачем продуктивності праці суд зауважує таке.

Відповідач вказує, що специфіка служби в органах місцевого самоврядування не дозволяє визначити продуктивність праці, а також зважаючи на той факт, що щорічне оцінювання заступників міського голови не проводилося, визначити хто з заступників міського голови має більш високу продуктивність праці не є можливим.

Водночас, відповідач таки досліджує обставини притягнення до відповідальності за порушення трудової дисципліни та/або не виконання/неналежне виконання посадових обов`язків, наявності прогулів, використання працівниками відпусток без збереження заробітної плати та період тимчасової втрати працездатності. Комісія робить висновок, що ситуація за даними критеріями у заступників міського голови досить схожа і ніхто суттєво не «виділяється».

Досліджуючи зазначені критерії, відповідач підтверджує, що наявність щорічного оцінювання заступників міського голови не є єдиним критерієм продуктивності їх праці.

Як було зазначено вище, Верховний Суд зауважує на необхідності дослідження обставин розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи при оцінці продуктивності праці.

У ході судового розгляду справи відповідачем не спростовано доводи позивача про розширення зони її обслуговування та обсягу виконуваної роботи внаслідок кратного збільшення у територіальній громаді кількості внутрішньо переміщених осіб та їх потреб.

Враховуючи наведене, судом встановлено неповноту дослідження відповідачем показників продуктивності праці заступників міського голови при визначенні осіб, що мають переважне право залишення на посаді.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено необхідності скорочення штату працівників та не вжито належних заходів задля забезпечення повноти перевірки кваліфікації та продуктивності праці заступників міського голови, не враховано критеріїв, що свідчать про вищу кваліфікацію позивача аніж інших працівників, що займали аналогічну посаду. Тож, звільнення позивача відбулося з порушенням частини першої статті 40 та частини першої статті 42 КЗпП України, а відтак є незаконним.

Оцінюючи доводи відповідача про надання ОСОБА_1 пропозицій переведення на інші вакантні посади суд зазначає, що дотримання встановленого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників є суттєвим лише у разі законності підстав самого вивільнення.

Дотримання працедавцем порядку повідомлення про заплановане вивільнення та надання пропозицій вакантних посад не скасовує встановлених судом обставин порушення вимог статтей 40, 42 КЗпП України щодо підстав для звільнення та переважного права на залишення позивача на посаді.

До доводів позивача про упередженість персонального складу комісії, наявності підстав для звільнення іншого заступника міського голови внаслідок порушення ним вимог несумісності та імовірного порушення присяги, підписання розпорядження про її звільнення не уповноваженою особою суд ставиться критично та не бере їх до уваги при прийнятті рішення по суті справи.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, обов`язок доказування того, що позивача правомірно було звільнено з посади покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Відповідач у даній справі не довів правомірності звільнення позивача з займаної посади.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір в частині поновлення позивача на посаді, суд враховує таке.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу І Порядку №100, він підлягає застосуванню для розрахунку середньої заробітної плати і у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до абзаців першого, третього-четвертого, шостого пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

За правилами пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , її середня заробітна плата, розрахована відповідно до Порядку №100, становить 22 351,50 грн. та відповідно середньоденна зарплата 993,40 грн.

Час вимушеного прогулу за період з 04.10.2022 (день звільнення 03.10.2022 є останнім робочим днем) по 28.02.2023 (до дня ухвалення рішення у справі включно) становить 106 робочих днів (20 робочих днів у жовтні, 22 - у листопаді, 22 - у грудні, 22 - у січні, 20 у лютому).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 105300,40 грн. (993,40 грн. х 106 днів) без відрахування податків і зборів.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За правилами підпункту «в» абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Суд також звертає увагу, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 20.06.2018 у справі №826/808/16, не знайшла підстав для відступлення від цього правового висновку. Окрім цього, зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №825/3399/14.

Суд окремо зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, на користь ОСОБА_1 належить стягнути 105300,40 грн., з яких відповідач утримає загальнообов`язкові податки та збори.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням цих положень, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, - підлягає негайному виконанню.

Враховуючи визначений судом період вимушеного прогулу з 04.10.2022 по 28.02.2023, сума середнього заробітку за один місяць, що повинна бути негайно виплачена на користь позивача, становить 19868,00 грн., з розрахунку: 20 робочих днів за жовтень 2022 року, при середньоденній заробітній платі позивача 993,40 грн., з нарахуванням та утриманням визначених чинним законодавством податків та зборів (обов`язкових платежів).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Костопільської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішення, розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костопільської міської ради Рівненської області №810 від 09.09.2022 «Про припинення повноваження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради».

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Костопільської міської ради Рівненської області №275-рк від 03.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновити ОСОБА_1 з 04.10.2022 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Костопільської міської ради Рівненської області.

Стягнути з Костопільської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2022 по 28.02.2023 в сумі 105300,40 грн. (сума зазначена без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів).

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 19868,00 грн. (сума зазначена без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Костопільська міська рада Рівненської області (вул. 1 Травня, 3,м. Костопіль,Рівненська область,35000, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057669)

Повний текст рішення складений 06 березня 2023 року

Суддя У.М. Нор