Справа № 160/12983/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури (відповідач-1), Запорізької обласної прокуратури (відповідач-2) про визнання протиправними дій і бездіяльності та стягнення коштів, -
30.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі відповідач-1), Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач-2), в якій позивач просить суд:
- дії Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938), які полягають у застосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою (з 09.04.2015 року по 14.12.2015 року на посаді прокурора Баглійського району міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з 15.12.2015 року по 02.02.2017 року на посаді начальника Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 17.07.2019 року по 26.08.2020 року на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 27.08.2020 року по 12.03.2021 року на посаді керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, з 15.03.2021 року по 30.06.2021 року на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області) пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати пращ працівників органів прокуратури в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) - визнати протиправними;
- дії Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973), які полягають у застосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою (з 03.02.2017 року по 31.03.2019 року на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні - начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, з 01.04.2019 року по 16.07.2019 року на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області) пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) - визнати протиправними;
- бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938), яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою (з 09.04.2015 року по 14.12.2015 року на посаді прокурора Баглійського району міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з 15.12.2015 року по 02.02.2017 року на посаді начальника Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 17.07.2019 року по 26.08.2020 року на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 27.08.2020року по 12.03.2021 року на посаді керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, з 15.03.2021 року по 30.06.2021 року на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області) статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VІІ в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;
- бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973), яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у зв`язку із його публічною службою (з 03.02.2017 року по 31.03.2019 року на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні - начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, з 01.04.2019 року по 16.07.2019 року на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області) статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VІІ в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) - визнати протиправною;
- бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за час його публічної служби (з 09.04.2015 року по 14.12.2015 року на посаді прокурора Баглійського району міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з 15.12.2015 року по 02.02.2017 року на посаді начальника Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 17.07.2019 року по 26.08.2020 року на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 27.08.2020 року по 12.03.2021 року на посаді керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, з 15.03.2021 року по 30.06.2021 року на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області) заробітної плати прокурора в загальному розмірі 1 040 075,53 грн. (один мільйон сорок тисяч сімдесят п`ять гривень, 53 копійки), в тому числі: посадового окладу - 771 912,72 грн. (сімсот сімдесят одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень, 72 копійки); надбавки за вислугу років - 268 162,80 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч сто шістдесят дві гривні, 80 копійок), - визнати протиправною;
- бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за час його публічної служби (з 03.02.2017 року по 31.03.2019 року на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні - начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, з 01.04.2019 року по 16.07.2019 року на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області) заробітної плати прокурора в загальному розмірі 742 301, 70 грн. (сімсот сорок дві тисячі триста одна гривня, 70 копійок), в тому числі: посадового окладу - 571 001,33 грн. (п`ятсот сімдесят одна тисяча одна гривня, 33 копійки); надбавки за вислугу років - 171 300,37 грн. (сто сімдесят одна тисяча триста гривень, 37 копійок), - визнати протиправною;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в рахунок протиправно неврахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби (з 09.04.2015 року по 14.12.2015 року на посаді прокурора Баглійського району міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, з 15.12.2015 року по 02.02.2017 року на посаді начальника Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 17.07.2019 року по 26.08.2020 року на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, з 27.08.2020 року по 12.03.2021 року на посаді керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, з 15.03.2021 року по 30.06.2021 року на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області) та в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заробітну плату прокурора в загальному розмірі 1 040 075,53 грн. (один мільйон сорок тисяч сімдесят п`ять гривень, 53 копійки), в тому числі: посадового окладу - 771 912,72 грн. (сімсот сімдесят одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень, 72 копійки); надбавки за вислугу років - 268 162,80 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч сто шістдесят дві гривні, 80 копійок);
- стягнути з Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в рахунок протиправно неврахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби (з 03.02.2017 року по 31.03.2019 року на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні - начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, з 01.04.2019 року по 16.07.2019 року на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області) та в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заробітну плату прокурора в загальному розмірі 742 301,70 грн. (сімсот сорок дві тисячі триста одна гривня, 70 копійок), в тому числі: посадового окладу - 571 001,33 грн. (п`ятсот сімдесят одна тисяча одна гривня, 33 копійки); надбавки за вислугу років - 171 300,37 грн. (сто сімдесят одна тисяча триста гривень, 37 копійок).
Також, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання, в яких останній просить:
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938) та Запорізької обласної прокуратури (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог;
- у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог встановити судовий контроль за виконанням відповідного рішення суду та зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938) і Запорізьку обласну прокуратуру (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909973) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідачами протиправно застосовано до відносин з оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 у зв`язку із його публічною службою в органах прокуратури пункт 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI та Постанову Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 та безпідставно незастосованні до відносин з оплати праці (заробітної плати) позивача статтю 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697-VІІ в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 , в той час, як рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, у зв`язку із чим відпала хоч і неналежна, але формальна підстава бездіяльності відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачеві заробітної плати у розмірі, передбаченому законом. Також позивачем у позовній заяві наголошено на тому, що Конституційний Суд України не робить закон неконституційним, а тільки виявляє цей факт, тож говорити про ретроактивну дію рішення Конституційного Суду України некоректно, оскільки рішення Конституційного Суду України не є нормативними актами, а самі акти, які визнані неконституційними, втратили чинність одночасно з винесенням рішенням Конституційного Суду України, але факт неконституційності був і раніше. Виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, передбачено ст.152 Конституції України, а право на захист прав та інтересів осіб, яким внаслідок дії законів, що не відповідали Конституції України, завдано матеріальної чи моральної шкоди, визначено нормою прямої дії ч.3 ст.152 Конституції України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, в якій зазначити свою офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, а також офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти юридичної особи відповідача-2 Запорізької обласної прокуратури, а також подати копію цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 04.08.2021 року позивачем 26.08.2021 року усунуті недоліки позову та надано уточнену позовну заяву та її копії відповідно до кількості учасників справи, в якій позивачем зазначено офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти Запорізької обласної прокуратури.
13.09.2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
06.10.2021 року до суду надійшов відзив Запорізької обласної прокуратури на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України, при цьому, згідно з вимогами статті 48 Бюджетного кодексу України та розміру загальної суми, передбаченої в Законах України Про Державний бюджет України на 2015-2020 роки на утримання органів прокуратури, Офісом Генерального прокурора проводились розрахунки сум на оплату праці у розрізі прокуратур усіх рівнів для затвердження їх у відповідних кошторисах видатків на кожен рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, відтак, у зв`язку із тим, що з часу набрання чинності Законом України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, і видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року не передбачались, Запорізька обласна прокуратура не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачеві заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідачем-2 у відзиві наголошено, що відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачено, що вищевказані положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Також за змістом приписів ст.152 Конституції України рішення Конституційного Суду України про неконституційність законів, інших правових актів або їх окремих положень не мають ретроактивності та змінюють законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення такого рішення. Відтак, рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року не має ретроактивності та не може вплинути на спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Запорізькою обласною прокуратурою у період з 03.02.2017р. по 16.07.2019р., оскільки вони виникли до прийняття такого рішення. Крім того, у разі задоволення позовної заяви, при розрахунку розміру заробітної плати позивача, що підлягає стягненню, мають бути враховані фактично нараховані та виплачені позивачеві кошти у якості заробітної плати за спірний період.
Також у відзиві на позовну заяву Запорізькою обласною прокуратурою висловлено клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Крім цього, 06.10.2021 року до суду надійшов відзив Дніпропетровської обласної прокуратури на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з часу набрання чинності Законом України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, і видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року не передбачались, відтак, Дніпропетровська обласна прокуратура не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачеві заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, та на яке посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Таким чином, до 26.03.2020 року відповідач не мав підстав не враховувати як межі бюджетних призначень, кошториси та штатні розписи, так і правила пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури. Тому, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 12.03.2021 року. Окремо щодо оскарження бездіяльності відповідача-1 щодо не здійснення нарахування і виплати позивачеві заробітної плати за період з 27.03.2020р. по 12.03.2021р., з урахуванням розміру посадового окладу, визначеного ст.81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, та стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача недоотриманої частини заробітної плати за цей період, відповідач-1 зазначав таке. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону України Про прокуратуру викладені у такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, азі січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.» Отже, до дня звільнення або переведення прокурора місцевої прокуратури діє норма Закону №113-ІХ відповідно до якої з 25.09.2019 року оплата праці працівників місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, тобто Постанови №505. Таким чином, з 25.09.2019 року положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур. Відповідно до п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020. Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020. Отже, у період з 26.03.2020 по 12.03.2021 окружні прокуратури створені не були та позивач до 15.03.2021 не займав посаду прокурора окружної прокуратури. Таким чином, дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, дійсній у період з 26.03.2020 по 12.03.2021, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. При цьому положення до п.3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ не визнані неконституційними. Наведене свідчить про відсутність у відповідача-1 правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 26.03.2020 по 12.03.2021 у інший спосіб, ніж встановлений п.3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ, що виключає наявність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах щодо неналежного розрахунку та, відповідно, підстав для зобов`язання нарахування та виплати заробітної плати позивачу за спірний період.
12.10.2021 року до суду від позивача надійшли відповіді на відзиви відповідача-1 та відповідача-2, в яких ОСОБА_1 висловлено позицію, аналогічну викладеній у позовній заяві, та додатково зауважено, зокрема, щодо доводів відповідача-1 про відсутність у нього правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 26.03.2020 по 12.03.2021 у інший спосіб, ніж встановлений п.3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ, що відповідних змін до Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року Закон №113-ІХ не вносив, отже, оплата праці прокурорів у розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури встановлена не Законом №1697-VІІ, як стверджує відповідач-1, а іншим законом - Законом №113-ІХ, який, в свою чергу, є неналежним джерелом правового регулювання відносин з оплати праці прокурорів, оскільки згідно із ч.1 ст.81 Закону №1697-VІІ єдиним належним джерелом правового регулювання цих відносин є сам Закон №1697-VІІ. Також позивачем у поданих відповідях на відзиви відповідачів зауважено, що він вважає безпідставними доводи відповідачів стосовно того, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 не має ретроактивності та не може вплинути на спірні правовідносини між ОСОБА_1 та відповідачами до 26.03.2020 року, оскільки вони виникли до прийняття такого рішення, оскільки відповідачі змішують три самостійних правових наслідки визнання акта неконституційним: 1) втрата чинності неконституційним актом; 2) неконституційність неконституційного акта як його іманентна властивість; 3) виникнення обов`язку відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним. Обґрунтування позовних вимог позивачем посиланням на Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 ґрунтуються саме на третьому наслідку, який формалізовано у ч.3 ст.152 Конституції України, відповідно до якої матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Заперечення ж відповідачів стосуються першого наслідку - втрати чинності неконституційним актом. Позивач вважає, що момент втрати чинності неконституційним законом не тотожний моменту його неконституційності (як і самі властивості «неконституційність» та «нечинність» не є тотожними). Неконституційність закону є його іманентною властивістю, яка з`являється одночасно із підставою неконституційності (як правило - одночасно із самою появою (набранням чинності) неконституційного закону), і лише констатується у законному порядку Конституційним Судом України, та внаслідок такої констатації породжує формальну властивість неконституційного закону - його нечинність. Іншими словами, Конституційний Суд України не робить закон неконституційним, а тільки виявляє цей факт, тобто рішення Конституційного Суду України не є нормативними актами, а самі акти, які визнані неконституційними, втратили чинність одночасно з винесенням рішенням Конституційного Суду України, але факт неконституційності був і раніше. Отже, перший наслідок визнання акта неконституційним - втрата чинності неконституційним актом - дійсно настає не раніше дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. Лише стосовно цього правового наслідку можна - і то лише умовно - говорити про відсутність «ретроактивної» дії рішення Конституційного Суду України. При цьому другий наслідок - неконституційність неконституційного акта як його іманентна властивість настає з моменту - настає одночасно із підставою неконституційності. Третій правовий наслідок - відшкодування шкоди - настає у зв`язку зі складним юридичним фактом, який включає: 1)завдання шкоди неконституційним актом в період до визнання його неконституційним та втрати ним чинності у зв`язку із визнанням неконституційним; 2) визнання акту неконституційним. Відтак положення ч.2 ст.152 Конституції України не можуть покладатися в основу (хибного) висновку про те, що нібито шкода, про яку йдеться у ч.3 ст.152 Конституції України, має бути завдана лише після втрати чинності неконституційним законом, а не в період його дії. Такий висновок позбавляє ч.2 ст.152 Конституції України будь-якого сенсу, адже застосування закону, який втратив чинність є очевидно неправомірним, і шкоду у випадку застосування такого закону завдає не сам закон через свою неконституційність, а суб`єкт правозастосування, який невірно застосував норми матеріального права.
19.10.2021 року до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копій розрахункових листів за 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021 року та копії наказу Генерального прокурора від 29.04.2020 №972ц.
19.10.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 19.10.2021 р., без його участі.
19.10.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 16.11.2021 року на 13:30год.
08.12.2021 року до суду надійшло клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.
11.01.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
12.01.2022 року судове засідання відкладено до 26.01.2022 року на 13:30год.
Наступне судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 22.02.2022 року о 13:30 год.
22.02.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
22.02.2022 року судове засідання відкладено до 01.03.2022 року на 13:30год.
Відповідно до довідки від 01.03.2022р. №235, складеної помічником судді Закопай А.Р., всі справи, призначені до розгляду у судовому засіданні 01.03.2022 року, зняті з розгляду у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.
Наступне судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 06.04.2022 року о 13:00 год.
02.03.2022р. від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
06.04.2022 року судове засідання відкладено до 27.04.2022 року на 14:00 год.
27.04.2022 року судове засідання було відкладено до 18.05.2022 року на 14:00 год.
18.05.2022 року судове засідання було відкладено до 08.06.2022 року на 14:00 год.
19.05.2022 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 18.05.2022 року.
28.11.2022р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та позивача.
У судове засідання 29.11.2022р. представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 23.11.1999р. та по теперішній час працює в органах прокуратури, при цьому, у періоди з 09.04.2015р. по 30.06.2021р. позивач працював в органах прокуратури Дніпропетровської та Запорізької областей, а саме:
1) в органах прокуратури Дніпропетровської області:
- з 09.04.2015 року по 14.12.2015 року - на посаді прокурора Баглійського району міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області;
- з 15.12.2015 року по 02.02.2017 року - на посаді начальника Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури;
- з 17.07.2019 року по 26.08.2020 року - на посаді прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури;
- з 27.08.2020 року по 12.03.2021 року - на посаді керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області;
- з 15.03.2021 року по теперішній час - на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області;
2) в органах прокуратури Запорізької області:
- з 03.02.2017 року по 31.03.2019 року - на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області;
- з 01.04.2019 року по 16.07.2019 року - на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області.
Наведене підтверджується: трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (записи №№14-26), а також листами Дніпропетровської обласної прокуратури від 25.06.2021 року №21-430вих.21 та Запорізької обласної прокуратури від 30.06.2021 року №21-296вих-21, копії яких містяться в матеріалах справи.
Протягом вищевказаних періодів роботи позивача в органах прокуратури Дніпропетровської та Запорізької областей з 09.04.2015р. по 26.03.2020р. заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (далі Постанова №505) та з урахуванням п.26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI і Законів України Про Державний бюджет України на 2015-2020 роки; за період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р. відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ та Постанови №505, а за період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р., на думку позивача, у розмірі меншому, ніж передбачено ст.81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ.
Не погодившись з такими діями відповідачів та з їх бездіяльністю щодо незастосування при оплаті праці позивача за всі вищевказані спірні періоди приписів ст.81 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зважає на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
14 жовтня 2014 року прийнято Закон України №1697-VІІ «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. У зв`язку з цим, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.
Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Частиною дев`ятою статті 81 Закону передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною першою статті 90 Закону визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
Згідно зі статтями 8 і 13 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір і порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.
Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».
Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №763 і від 9 грудня 2015 року №1013.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2 і 6).
Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону України «Про прокуратуру» є неможливою без унесення відповідних змін як до Постанови КМУ №505, так і до Бюджетного кодексу України й законів про Державний бюджет України на відповідні періоди, щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.
Зміни до Постанови КМУ №505, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, законами про Державний бюджет України на відповідні періоди не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», а отже відповідачі не мали правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що відповідачі не наділені правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру».
До того ж, як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 3 жовтня 1997 року у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.
Наведені висновки узгоджуються із усталеною судовою практикою, висловленою, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №823/774/16, від 20 лютого 2019 року в справі №808/2718/17, від 18 березня 2020 року в справі №0640/3667/18, від 7 травня 2020 року в справі №802/1179/16-а.
Щодо доводів позивача стосовно прийнятого Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), суд зауважує наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26 березня 2020 року.

Водночас, суд звертає увагу, що частина спірних правовідносини між сторонами щодо нарахування і виплати заборгованості по заробітній платі та інших похідних платежів виникла за період з 09.04.2015р. по 25.03.2020р., тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) та, відповідно до втрати чинності пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини в частині щодо оплати праці позивача у період з 09.04.2015р. по 25.03.2020р., включно, не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №320/1874/19 (адміністративне провадження №К/9901/6775/20) та враховується судом при розгляді цієї справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, зважаючи на вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин, за яких відповідачі не наділені правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача і виплату йому заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру», суд доходить висновку, що Дніпропетровською обласною прокуратурою та Запорізькою обласною прокуратурою при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи в органах цих прокуратур з 09.04.2015р. по 25.03.2020р., включно, не було допущено протиправної бездіяльності щодо незастосування до цих відносин оплати праці в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 ст.81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697-VІІ і, відповідно, дії відповідачів щодо застосування при таких правовідносинах у вказаний період п.26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати пращ працівників органів прокуратури в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 є правомірними, отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно, задоволенню не підлягають і похідні позовні вимоги в частині щодо стягнення з відповідачів на користь позивача конкретної суми коштів в рахунок протиправно ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за час його публічної служби в період з 09.04.2015р. по 25.03.2020р., включно, оскільки судом встановлено, що відповідачами нарахування та виплата заробітної плати позивача в цей час здійснювалось відповідно до норм чинного законодавства і протиправних дій та/або бездіяльності з цього приводу останніми здійснено (допущено) не було.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частинні щодо стягнення з відповідачів на користь позивача конкретної суми коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, які заявлені позивачем як єдина вимога про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури та Запорізької обласної прокуратури однієї (однакової і єдиної) суми коштів і як в рахунок протиправно ненархованої та невиплаченої заробітної плати, так і в рахунок відшкодування шкоди, завданої вищевказаним актом, що визнаний неконституційним, оскільки у даному випадку позивачем обрано неправильний спосіб захисту та заявлено такі вимоги фактично до неналежних відповідачів.

Так, частина 3 статті 152 Конституції України визначає, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 167 Цивільного кодексу України передбачено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до частини 4 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції.

Отже, у спорах щодо відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, є Держава як учасник цивільних відносин в особі відповідного державного органу.

У даному випадку відповідачами у справі, що розглядається, є саме Дніпропетровська обласна прокуратура та Запорізька обласна прокуратура, а не Держава Україна, і предметом спору фактично є правильність нарахування та виплати відповідачами заробітної плати позивачеві у спірний період, а не відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, про що безпосередньо зазначав і сам представник позивача у підготовчому судовому засіданні 08.12.2021р., заперечуючи проти задоволення клопотань відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду та зазначаючи, що у даному випадку порушеними є права позивача саме стосовно належного розміру заробітної плати (оплати праці) за періоди, коли він проходив публічну службу, при цьому, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (зокрема, посадового окладу) повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються, отже, сам позивач погоджується і відзначає, що предметом спору у цій справі є саме правильність нарахування і виплати відповідачами його заробітної плати, відтак, така вимога, як стягнення з відповідачів коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ, який Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнаний неконституційним в частині, у даному випадку та за означеного предмету спору і з урахуванням заявлення її до відповідачів поряд і з вимогою про стягнення з них цієї ж суми коштів і як в рахунок протиправно ненархованої та невиплаченої заробітної плати, так і в рахунок відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, є неналежним способом захисту і заявлена до неналежних відповідачів, тому задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині, що стосується нарахування та виплати позивачеві заробітної плати Дніпропетровською обласною прокуратурою за період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р., включно, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019р. та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» викладені у такій редакції: Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, азі січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

Отже, до дня звільнення або переведення прокурора місцевої прокуратури діє норма Закону №113-ІХ, відповідно до якої з 25.09.2019р. оплата праці працівників місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, тобто Постанови № 505.

Таким чином, з 25.09.2019р. положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Згідно з п.4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019р. №351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020р.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020р. №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020р.

Отже, у період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р. окружні прокуратури створені не були та позивач до 15.03.2021р. не займав посаду прокурора окружної прокуратури, а працював у вищевказаний період у Дніпродзержинській місцевій прокуратурі і лише з 15.03.2021р. був призначений на посаду прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області.

Таким чином, дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, дійсній у період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р., не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Також суд зауважує, що положення до п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ неконституційними не визнані.

Відтак, наведене свідчить про відсутність у відповідача-1 правових підстав для здійснення оплати праці позивача у період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р., включно, у інший спосіб, ніж встановлений п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, що виключає наявність протиправних дій та бездіяльності відповідача-1 щодо неналежного нарахування та виплати позивачеві заробітної плати в цей період, отже, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити, як і у задоволенні похідної вимоги про стягнення з відповідача-1 коштів в рахунок протиправно ненархованої та невиплаченої заробітної плати за період з 26.03.2020р. по 12.03.2021р., включно.

Щодо позовних вимог в частині, що стосується нарахування та виплати позивачеві заробітної плати Дніпропетровською обласною прокуратурою за період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р., суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, з 15.03.2021р. ОСОБА_1 був призначений на посаду прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області.

При цьому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що протягом періоду з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. розмір посадового окладу ОСОБА_1 становив 32000,00грн., що підтверджується розрахунковим листом за 2021 рік та листом Дніпропетровської обласної прокуратури від 25.06.2021р. №21-430вих.21, копії яких містяться в матеріалах справи.

Натомість, позивач вважає, що за вищевказаний період його посадовий оклад, з урахуванням приписів ст.81 Закону України «Про прокуратуру», мав становити 45400,00грн.

Відповідно до ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №113-ІХ, чинній в період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р.) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема:

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень.

Таким чином, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня саме у розмірі 1600 гривень.

Відтак, посадовий оклад прокурора окружної прокуратури, зокрема, у період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р., з урахуванням приписів ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», має становити 32000,00грн. (20 х 1600грн.).

Отже, судом встановлено, що відповідачем-1 при нарахуванні і виплаті позивачеві заробітної плати за період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р., в тому числі щодо визначення його посадового окладу у цей період, застосовувалися приписи ст.81 Закону України «Про прокуратуру», бо при розрахунку посадового окладу позивача відповідачем-1 використано встановлений саме цією нормою закону розмір збільшення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року), відтак, доводи позивача стосовно не застосування Дніпропетровською обласною прокуратурою до відносин з оплати праці ОСОБА_1 у період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. в частині визначення його посадового окладу ст.81 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними та необґрунтованими, бо відповідачем-1 така бездіяльність не допускалася.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у незастосуванні до відносин оплати праці (заробітної плати) ОСОБА_1 у зв`язку з його публічною службою з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ст.81 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 слід відмовити.

Також є такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними дій Дніпропетровської обласної прокуратури, які полягають у застосуванні до відносин оплати праці ОСОБА_1 у зв`язку з його публічною службою з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. на посаді прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати пращ працівників органів прокуратури в частині визначення посадового окладу ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. розмір посадового окладу позивача визначався відповідачем-1 саме з урахуванням ст.81 Закону України «Про прокуратуру» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», натомість, норми пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 в цей період при розрахунку посадового окладу позивача відповідачем-1 не застосовувалися взагалі.

При цьому, суд зауважує, що норми Закону України «Про прокуратуру» не містять заборони щодо можливості визначення заробітної плати прокурора іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Водночас, норми ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX в частині визначення у 2021 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури з 1 січня, у розмірі 1600 гривень неконституційними не визнавалися, а, отже, є чинними та підлягали застосуванню при визначенні посадового окладу позивача, зокрема, у період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури в частині щодо стягнення з останньої на користь позивача протиправно не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 15.03.2021р. по 30.06.2021р. також задоволенню не підлягають.

Зважаючи на наведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а понесені витрати на професійну правничу допомогу не відшкодовуються у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Дніпропетровської обласної прокуратури (, місцезнаходження: пр. Д. Яворницького, буд.38, м. Дніпро, 49044 ), Запорізької обласної прокуратури (, місцезнаходження: вул. Матросова Олександра, буд.29А, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправними дій і бездіяльності та стягнення коштів відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова