Справа № 280/947/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

06 березня 2023 року Справа № 280/947/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-А)

до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 )

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Запорізької обласної прокуратури (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду, у розмірі 6 098,79 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2023 визнано неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачу запропоновано у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку; докази сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

28.02.2023 від позивача надійшла заява (вх. №8598), в якій він просить суд:

визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду з позовом Запорізької обласної прокуратури до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

відстрочити сплату судового збору за подання Запорізькою обласної прокуратурою позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до ухвалення судового рішення у даній справі;

відкрити провадження у справі № 280/947/23 за позовом Запорізької обласної прокуратури до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Так, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач повторно посилається на запровадження в Україні карантину та введення в дію воєнного стану. Крім того зазначає, що прокуратура вперше зверталася із аналогічним позовом до суду 14.12.2021, вважаючи, що до даної категорії справ необхідно застосовувати річний строк звернення відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Проте, позовну заяву ухвалою суду від 25.05.2022 повернуто. Позивачем здійснювалося оскарження даної ухвали, і лише 25.01.2023 Верховним Судом касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишено без задоволення. З урахуванням викладеного вважає, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду. Крім того, просить відстрочити сплату судового збору, посилаючись на відсутність фінансування.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду із цим позовом суд виходить з наступного.

Так, як вже зазначалося судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 09.01.2023, питання щодо відшкодування заборгованості за дні відпустки, що надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду, не відносяться до спорів, які виникли з підстав проходження публічної служби, відповідно, до них мають застосовуватись приписи абзацу 2 частини другої статті 122 КАС України.

Вказана позиція відповідає висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 25.01.2023 у справі № 280/422/22.

Натомість, як вбачається з доданих до позовної заяви документів, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури з 05.05.2021 на підставі наказу Запорізької обласної прокуратури від 30.04.2021 №632к, з яким під підпис відповідач ознайомлена 05.05.2021.

В подальшому, 16.08.2021 відповідач отримала лист Запорізької обласної прокуратури від 28.07.2021 №21-382вих-21 щодо погашення у добровільному порядку заборгованості в сумі 6 098,79 грн.

Проте, позовну заяву з доданими до неї матеріалами Запорізькою обласною прокуратурою направлено до суду 09.02.2023, тобто із пропущенням встановленого законодавством строку.

За приписами ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Разом із тим, подаючи відповідну заяву, позивач повторно посилається на ті самі обставини (зокрема, запровадження в Україні карантину та введення в дію воєнного стану), яким вже надано оцінку в ухвалі суду від 15.02.2023 та визнано їх неповажними. При цьому, стосовно наданої додатково довідки Запорізької обласної прокуратури від 24.02.2023 №21-274, відповідно до якої один із трьох працівників Управління представництва інтересів Держави в суді Запорізької обласної прокуратури перебував на лікарняному з 27.10.2021 по 05.11.2021 та з 10.11.2021 по 15.11.2021 суд зазначає, що така довідка не свідчить про неможливість суб`єкта владних повноважень своєчасно звернутися до суду. Так, позивач є державним органом, у складі якого діє Управління представництва інтересів Держави в суді, і тимчасова нетривала відсутність одного з працівників не може розцінюватися як поважна причина не звернення до суду у встановлений законодавством строк.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, у постановах від 15.04.2020 у справі № 15/2973/18, від 22.04.2020 у справі № 811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Ураховуючи, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, то застосуванню підлягають саме передбачені КАС України норми та правила щодо обчислення процесуальних строків звернення до суду.

Тож ураховуючи, що з даним позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень, то до спірних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.

Натомість позивач посилається, зокрема, на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у якій вказано, що при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням статті 127 КЗпП України, суди мають врахувати, що роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил частини другої статті 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. При цьому, позивач вважав, що до даної категорії справ необхідно застосовувати річний строк звернення відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

Водночас, надані у згаданій постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 роз`яснення стосувалися справ, що виникають з цивільних правовідносин, зокрема трудових спорів щодо оплати праці. При цьому, вказана постанова була прийнята ще до прийняття КАС України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24.06.2022 у справі № 640/21107/19.

Суд вважає неповажною ту обставину, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, нібито не був обізнаний із строками звернення до суду.

Отже, суд доходить висновку, що позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Позивач не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, наведені підстави пропуску строку звернення до суду є суб`єктивними, не підтверджені належними та достовірними доказами, а тому не можуть вважатися поважними.

Що стосується клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, слід зазначити наступне.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк (ч. 1 ст. 133 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Водночас, позивач не відповідає умовам, зазначеним в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 169, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду.

У задоволенні клопотання Запорізької обласної прокуратури про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву Запорізької обласної прокуратури до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко