Справа № 280/11818/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/11818/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 ( суддя першої інстанції Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/11818/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому позивач просить визнати незаконним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу в сумі 3 706,20 грн. та нарахування пені в розмірі 2 800,14 грн. за період з 10.02.2018 року до 20.01.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ним здійснюється своєчасне перерахування сум єдиного внеску, що підтверджується наданими платіжними дорученнями та випискою з банку, а тому, на його переконання, застосування штрафу та нарахування пені є безпідставним.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску. У інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000, який передбачає облік нарахування та сплати ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які проводять незалежну професійну діяльність, здійснені наступні нарахування: 09.02.2018 року - 8448 грн. за 2017 рік; 19.04.2018 року 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року; 19.07.2018 року - 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року; 19.10.2018 року-2457,18 грн. за 3 квартал 2018року. При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що в період часу з 01.11.2011 року по 17.09.2018 року позивач був найманим працівником і перебував у трудових відносинах з Запорізьким регіональним центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на посаді тренера-викладача з фехтування на візках за основним місцем роботи, що підтверджується Довідкою № 105 від 25.11.2022 року, та записом у трудовій книжці НОМЕР_2 - №26 від 01.11.2011р., №28 від 17.09.2018р. Таким чином, єдиний соціальний внесок від суми нарахованої Позивачу заробітної плати сплачували роботодавці. Відтак у цей період позивач у будь якому випадку не був самостійним платником єдиного соціального внеску відповідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-У1 (далі - Закон № 2464-VI).Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що нарахування здійснені ним на підставі інтегрованої картки платника по коду платежу 71040000, який передбачає облік нарахування та сплати ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які проводять незалежну професійну діяльність. Це саме зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні від 31.10.2022 року. Таким чином, відповідач мав право нарахувати внесок, прийнявши рішення про його сплату, виключно на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), па суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок, але в жодному разі не на підставі даних інтегрованої картки платника по коду платежу 71040000.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач з 03.06.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

14.09.2021 Головним управління ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким до позивача, застосовано штрафні санкції в розмірі 3 706,20 грн. та нараховано пеню в розмірі 2 800,14 грн. за період з 10.02.2018 року до 20.01.2020 року.

Не погоджуючись із вимогами Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно ч.3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року № 469) (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених вище положень слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначає, що у інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000, який передбачає облік нарахування та сплати ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб які проводять незалежну професійну діяльність, здійснені наступні нарахування:

09.02.2018 року - 8448 грн. за 2017 рік;

19.04.2018 року 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року;

19.07.2018 року - 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року;

19.10.2018 року-2457,18 грн. за 3 квартал 2018року;

28.12.2018 року 2435,87 грн. згідно рішення від 13.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату і несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 10.02.2018 року по 18.10.2018 року, у тому числі 1474,29 грн. штрафної санкції (20% від суми несвоєчасно сплаченого ЄСВ) та 961,58 грн. пені (у розмірі 01.% за кожний день прострочки платежу);

21.01.2019 року - 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року;

19.04.2019 року - 2754,18 грн. за 1 квартал 2019 року;

19.07.2019 року - 2754,18 грн. за 2 квартал 2019 року;

21.10.2019 року-2754,18 грн. за 3 квартал 2019 року;

20.01.2020 року 2754,18 грн. за 4 квартал 2019 року.

Згідно квитанцій ПриватБанку про сплату ЄСВ та виписки банку за особовим рахунком НОМЕР_3 за період з 01.01.2018 по 08.10.2021 позивачем сплачено ЄСВ:

за 1 квартал 2018 19.02.2018 у сумі 819,06 грн за січень 2018 року; 20.03.2018 у сумі 819,06 грн за лютий 2018 року; 19.04.2018 у сумі 819,06 грн за березень 2018 року;

за 2 квартал 2018 року 19.05.2018 у сумі 819,06 грн за квітень 2018 року; 20.06.2018 у сумі 819,06 за травень 2018 року; 19.07.2018 у сумі 819,06 грн за червень 2018 року;

за 3 квартал 2018 року-17.08.2018 у сумі 819,06 грн за липень 2018 року; 20.09.2018 у сумі 819,06 грн за серпень 2018 року; 18.10.2018 у сумі 819,06 грн за вересень 2018 року;

за 4 квартал 2018 20.11.2018 у сумі 819,06 грн за жовтень 2018 року; 19.12.2018 у сумі 819,06 грн за листопад 2018 року; 18.01.2019 у сумі 819,06 грн за грудень 2018 року;

за 1 квартал 2019-19.02.2019 у сумі 918,06 грн. за січень 2019 року; 20.03.2019 у сумі 918,06 грн за лютий 2019 року; 19.04.2019 у сумі 918,06 грн за березень 2019 року;

за 2 квартал 2019 року 16.05.2019 у сумі 918,06 грн за квітень 2019 року; 20.06.2019 у сумі 918,06 грн за травень 2019 року; 19.07.2019 у сумі 918,06 грн за червень 2019 року;

за 3 квартал 2019 року- 20.08.2019 у сумі 918,06 за липень 2019 року; 20.09.2019 у сумі 918,06 грн за серпень 2019 року; 18.10.2019 у сумі 918,06 грн за вересень 2019;

за 4 квартал 2019 року 12.12.2019 у сумі 918,06 грн за жовтень 2019 року; 20.12.2019 у сумі 918,06 грн за листопад 2019 року; 20.01.2020 у сумі 918,06 грн за грудень 2019 року;

за 1 квартал 2020 року- 21.04.2020 у сумі 3117,18 грн;

за 2 квартал 2020 року-20.07.2020 у сумі 3117,18 грн;

за 3 квартал 2020 року 19.10.2020 у сумі 3178,12 грн;

за 4 квартал 2020 року-19.01.2021 у сумі 3300,00 грн;

за 1 квартал 2021 року- 19.04.2021 у сумі 3960,00 грн;

за 2 квартал 2021 року- 30.07.2021 у сумі 3960,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 16.02.1988 ОСОБА_1 з 01.11.2011 по 17.09.2018 позивач був найманим працівником і перебував у трудових відносинах з Запорізьким регіональним центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на посаді тренера-викладача з фехтування на візках за основним місцем роботи, що також підтверджується Довідкою № 105 від 25.11.2022 року.

Отже, у період з 01.11.2011 по 17.09.2018 роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується наданими суду документами.

Доказів того, що у період з 01.11.2011 по 17.09.2018 позивач отримував дохід від підприємницької діяльності відповідачем суду надано не було.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми матеріального права та встановлені обставин справи, позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, не був платником ЄСВ у період його роботи як найманого працівника з з 01.11.2011 по 17.09.2018.

З огляду на предмет спору у даній справі та викладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. У іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення, на думку Верховного Суду, норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Отже, висновок суду першої інстанції, що за позивачем майже постійно рахувалася недоїмка та нараховувалася штрафна санкція і пеня, а всі суми які позивач сплачував за період з 10.02.2018 по 20.01.2020 були зараховані у порядку календарної черговості їх виникнення на погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені помилковим, оскільки, позивач перебував у трудових відносинах, тобто був застрахованою особою, відповідно, обов`язок зі сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 покладався на його роботодавця, який фактично і здійснював сплату вказаного єдиного внеску, а тому платежі які були здійсненні у період з 10.02.2018 по 20.01.2020 та які сплачував позивач не могли бути зараховані у порядку календарної черговості їх виникнення на погашення суми недоїмки.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені в справі обставини колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу в сумі 3 706,20 грн. та нарахування пені в розмірі 2 800,14 грн. за період з 10.02.2018 року до 20.01.2020 року, винесене без врахування усіх обставин у справі, не на підставі вимог чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5675 грн., сплаченого за подання позову 2270 грн. та за подання апеляційної скарги 3405 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2022 в адміністративній справі №280/11818/21 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафу в сумі 3 706,20 грн. та нарахування пені в розмірі 2 800,14 грн. за період з 10.02.2018 року по 20.01.2020 року визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва