Справа № 140/1377/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1377/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання відповіді на інформаційний запит; зобов`язати надати відповідь на інформаційний запит від 19.10.2022 та стягнути на користь ОСОБА_1 199 161,50 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 19.10.2022 звернувся із запитом на інформацію до відповідача. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства відповіді на даний запит від відповідача не отримав. З цих підстав позов просить задовольнити

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 відкрито провадження у справі та на підставі пункту 2 частини першої, частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово, у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та вказав на те, що у поданому до нього позивачем запиті не було зазначено підстав на отримання інформації і запитував інформацію, яка стосується приватноправових відносин, що не дає вважати такий запит одночасно й запитом на отримання публічної інформації. Також позивачем не було долучено до запиту засвідченої копії щодо представництва ОСОБА_2 у контролюючому органі, то і відповідно заява не могла бути задоволена. Крім того вказує, що із змісту поданої заяви не вбачається з яких підстав та в порядку якого саме чинного законодавства вона була подана.

Також вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, ненаданням відповіді на його запит.

У відповіді на відзив, позивач вказав на те, що відповідач в будь - якому випадку повинен був надати відповідь на його звернення, чого ним зроблено не було.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 19.10.2022 позивач звернувся із запитом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому вказував на те, що на його адресу надійшли постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.10.2022 щодо його сина ОСОБА_2 .

У вищевказаних постановах вказано, що прийнято до виконання вимога №Ф-16588-133у від 16.05.2019, яка набрала законної сиди 01.08.2022.

В цьому ж запиті позивач просив направити на його адресу докази направлення цієї вимоги за адресою: АДРЕСА_1 та докази набрання нею законної сили 01.08.2022.

Будь-якої відповіді на вказаний запит відповідачем надано не було.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Преамбулою Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011

№ 2939-VI (далі Закон № 2939-VI) визначено, що цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Статтею 1 даного Закону визначено, що, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України Про доступ до публічної інформації, доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України Про доступ до публічної інформації, доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 4 статті 13 Закону передбачено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону України Про доступ до публічної інформації.

Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону, - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону України № 2939-VI).

Як встановлено частини 1 статті 20 даного Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 статті 22 Закону України № 2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено статтею 23 Закону України Про доступ до публічної інформації.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону України Про доступ до публічної інформації, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Нормами чинного законодавства передбачено право осіб на звернення до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Вказаним Законом передбачено алгоритм дій розпорядника інформації при отримані відповідного запиту. Зокрема, ним передбачено обов`язковість розгляду такого запиту та надання відповіді на запит.

У даному випадку, суд не дає оцінки вказаному запиту, та чи є він обґрунтованим, чи безпідставним, враховуючи ті питання, які в ньому порушувались, оскільки він взагалі не був розглянутий.

Однак, суд враховуючи норми Закону України Про доступ до публічної інформації, зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази вважає, що в даному випадку не надавши відповіді на запит позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, порушено вимоги даного Закону щодо обов`язку розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність своїх дій, і, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит від 19.10.2022 та зобов`язання останнього надати відповідь підлягають до задоволення.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що у запиті не зазначено про підстави отримання такої інформації і, що вона стосується приватноправових відносин, оскільки статтею 19 Закону України Про доступ до публічної інформації чітко визначено, що особа може звернутися за інформацією незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту за інформацією.

По-друге, посилання на приватноправові відносини стосуються обґрунтованості чи відсутності підстав для задоволення чи відмови у цьому, за наслідками його розгляду, а не підставою для ненадання відповіді на нього.

Наведені судом вище обставини стосуються і доводу відповідача про неможливість задоволення запиту з підстав ненадання довіреності щодо представництва позивачем інтересів ОСОБА_2 .

Що стосується тверджень відповідача про те, що із запиту не можливо було зрозуміти з яких підстав та в межах якого саме законодавства витребовувалась інформація, то суд їх до уваги не приймає враховуючи наступне.

Як встановлено частинами 1-2 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до частини 1 статті 15 даного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з частиною 1 статті 19 даного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

Тобто, норми вказаного закону зобов`язують відповідача розглянути звернення громадян та надати їм за наслідками його розгляду відповідь, чого в даному випадку зроблено не було.

Суд зауважує, що недотримання особою форми звернення не є підставою для її не розгляду суб`єктом владних повноважень якому вона адресована.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди саме ненаданням відповіді на його звернення від 19.10.2022 та не доведено причинного зв`язку між цим та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

Крім того, на думку суду, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 та зобов`язання її надати необхідно розцінювати як справедливу сатисфакцію за порушення прав позивача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 19.10.2022.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19.10.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк