Справа № 480/2323/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 р.Справа № 480/2323/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

представник позивача Молібог Ю.М.

представник відповідача Крупська К.М.

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 15.08.22 по справі № 480/2323/22

за позовом ОСОБА_2

до Сумської обласної прокуратури

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської обласної прокуратури, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 21к від 25.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області у зв`язку із не проходженням спеціальної перевірки з 26.01.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області з 27.01.2022;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 3856,70 грн за один день вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що оскаржуваний наказ не містить мотивів відхилення або врахування наданих позивачем пояснень та уточнюючих документів. Підставу для звільнення ОСОБА_1 зазначено: довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , жодні пояснення, уточнюючі документи, надані додатки до пояснень не зазначено, що свідчить про не врахування, не дослідження, не вивчення, не розгляд, ігнорування наданих ОСОБА_1 пояснень, і як наслідок, порушення процедури вирішення питання щодо її звільнення. Також зауважує, що наказ про звільнення ОСОБА_1 датований 25.01.2022, із довідкою про результати спеціальної перевірки позивач ознайомилася 26.01.2022, у зв`язку з чим фактично була позбавлена можливості надати свої зауваження у письмовій формі для розгляду у семиденний строк з дня їх надходження, і дана норма основного антикорупційного закону була повного мірою проігнорована при її звільненні Сумської обласною прокуратурою. Вважає оскаржуваний наказ протиправним та необґрунтованим, а отже таким, що підлягає скасуванню. Посилаючись на приписи ст. 235 КЗпП України, просить суд в разі визнання незаконними та скасування вказаного наказу, поновити її на посаді та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.12.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області з 22.12.2021 як таку, що успішно пройшла добір на зайняття вакантної посади прокурора.

25.01.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області у зв`язку із не проходженням спеціальної перевірки з 26.01.2022.

Підставою для винесення наказу про звільнення стала довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , яка претендує на зайняття посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області.

Вважаючи наказ № 21к від 25.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області у зв`язку із не проходженням спеціальної перевірки протиправним та необґрунтованим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що наказ керівника Сумської обласної прокуратури за № 21к від 25.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області у зв`язку із не проходженням спеціальної перевірки на підставі довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , є таким, що винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, і при прийнятті якого відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на правомірність вказаного вище наказу про звільнення позивача з займаної посади, у зв`язку із встановленням факту не проходження прокурором спеціальної перевірки, відсутні підстави для поновлення позивача на посаді в Суській обласній прокуратурі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 (далі по тексту - Закон № 1697-VII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 16 № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Так, загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону № 1697-VII, яка передбачає, що прокурор звільняється з посади у разі: 1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; 3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції"; 4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; 6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; 7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; 8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; 9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в раз скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

25.09.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-IX (далі по тексту - Закон № 113-IX), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Так, відповідно до пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ХІІ у разі оприлюднення відповідного оголошення про добір на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора особи, які не займали посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, мають право, за умови відповідності вимогам, визначеним статтею 27 Закону України "Про прокуратуру", взяти участь у доборі на вакантні посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, які з`явилися після звільнення прокурорів за власним бажанням, неуспішного проходження прокурорами атестації або з інших підстав.

Для участі у доборі кандидати подають документи, передбачені статтею 30 Закону України "Про прокуратуру". Порядок проведення добору затверджується Генеральним прокурором.

Так, наказом Генерального прокурора від 10.01.2020 №11 «Про затвердження Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора» затверджено Порядок проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора (далі Порядок).

Під час розгляду справи судом встановлено, і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 брала участь у визначеному вказаним наказом доборі, пройшла всі етапи та, відповідно до пункту 20, підпункту 8-1 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX, наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 21.12.2021 № 491к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області з 22.12.2021, як таку, що успішно пройшла добір на зайняття вакантної посади прокурора (а.с.15).

Відповідно до підпункту 3 пункту 22 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ХІІ установлено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року після призначення особи на посаду прокурора стосовно такої особи, у випадках, передбачених законом, Генеральним прокурором невідкладно організовується спеціальна перевірка.

Відомості про особу, які підлягають спеціальній перевірці, а також порядок її здійснення визначаються Законом України "Про запобігання корупції".

У разі якщо прокурор не пройшов спеціальної перевірки, він підлягає негайному звільненню з посади особою, уповноваженою законом приймати рішення про звільнення прокурора.

Прокурор, щодо якого за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні на посаду, вважається таким, що не пройшов спеціальної перевірки, та підлягає негайному звільненню з посади особою, уповноваженою законом приймати рішення про звільнення прокурора, із зазначенням підстави звільнення - непроходження спеціальної перевірки.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VІІ) встановлено, що НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1700-VІІ стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Так, приміткою до статті 56 Закону № 1700-VІІ визначено перелік посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, серед яких, вказано посаду прокурора.

Відповідно до абзацу 9 ч.1 ст. 56 Закону №1700-VІІ у разі якщо призначення особи на посаду прокурора відбувається відповідно до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначеної особи на посаду прокурора.

У разі якщо така особа не пройде спеціальної перевірки або не надасть згоди на проведення спеціальної перевірки, вона підлягає негайному звільненню з посади особою, уповноваженою законом приймати рішення про звільнення прокурора.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 22.12.2021 особисто надала згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо неї, у тому числі відомостей, поданих особисто (а.с.60).

Відповідно до підпункту 3 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ після призначення ОСОБА_1 на посаду прокурора, стосовно неї Сумською обласною прокуратурою невідкладно організована спеціальна перевірка.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про запобігання корупції» спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині першій цієї статті, зокрема щодо:

1) наявності судового рішення, що набрало законної сили, згідно з яким особу притягнуто до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, а також наявності судимості, її зняття, погашення;

2) факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за пов`язані з корупцією правопорушення;

3) достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, повноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

4) наявності в особи корпоративних прав;

5) стану здоров`я (в частині перебування особи на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я), освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання;

6) відношення особи до виконання військового обов`язку;

7) наявності в особи допуску до державної таємниці, якщо такий допуск необхідний згідно з кваліфікаційними вимогами до певної посади;

8) поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України «Про очищення влади».

Частиною другою статті 57 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що для проведення спеціальної перевірки особа, яка претендує на зайняття посади, подає до відповідного органу:

1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки;

2) автобіографію;

3) копію паспорта громадянина України;

4) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені;

5) медичну довідку про стан здоров`я за формою, затвердженою Міністерством охорони здоров`я України щодо перебування особи на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я;

6) копію військово-облікового документа: для призовника - посвідчення про приписку до призовної дільниці, для військовозобов`язаного, резервіста - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, для військовослужбовця - військового квитка, посвідчення особи військовослужбовця;

7) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності).

Особа, яка претендує на зайняття посади, також подає до Національного агенства в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 3 частини четвертої статті 57 Закону України «Про запобігання горупції» визначено, що Національним агентством спеціальна перевірка проводиться щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про кандидата, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до частини другої статті 58 Закону України «Про запобігання горупції» у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого оамоврядування, за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки, надається можливість претенденту на посаду протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.

Згідно з частиною третьою статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог підпункту 3 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 №171 (далі - Порядок), Сумською обласною прокуратурою 22.12.2021 до Національного агентства з питань запобігання корупції спрямовано Запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 , яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком (а.с.61).

У подальшому за наслідками спеціальної перевірки складено Довідку про результати спеціальної перевірки від 25.01.2022, в якій вказано, що ОСОБА_1 було зазначено недостовірні відомості в поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2020 рік.

Так, згідно з інформацією Національного агентства з питань запобігання корупції, викладеній у листі від 14.01.2022 № 49-01/1992-22 (а.с.62-65), у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації кандидат на посаду не зазначив право користування земельною ділянкою загальною площею 902 м2, де розташований житловий будинок, який задекларований кандидатом на праві спільної власності.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації кандидат на посаду не зазначив право власності на земельну ділянку загальною площею 2500 м2, дата державної реєстрації 24.05.2019, кадастровий номер :00:001:0020, відповідно інформації з ДРРП та ДЗК.

Відповідно до п. 12 Порядку у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік претендентові на посаду повідомляється про такий факт і йому надається можливість протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення та/або виправити розбіжності.

У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки та розгляду зазначеного пояснення претендента на посаду факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на таку посаду, повідомляє протягом трьох робочих днів про виявлений факт правоохоронним органам та відмовляє претендентові на посаду у призначенні (обранні) на посаду.

Відповідно до вищевказаних вимог п. 12 Порядку ОСОБА_1 була надана можливість протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення та/або виправити розбіжності встановлені Національним агентством з питань запобігання корупції.

Вказаним правом позивач скористалась та 20.01.2022 керівникові Сумської обласної прокуратури надала пояснення з приводу встановлених розбіжностей (а.с.17-25).

Так, у письмових поясненнях з приводу встановлених спеціальною перевіркою розбіжностей в декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2020 рік та результатів спеціальної перевірки, ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу № 412 від 24.02.2004 її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка на той час представляла інтереси позивачки, як неповнолітньої (зі згоди Красноградської міської ради), було прийнято у власність у трьох рівних частках «будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: жилого будинку черепашкового, обкладеного цеглою, загальною площею 151,2 м, житлова площа 63,1 м, 1 -кухні, 4-жилих кімнат, на присадибній земельній ділянці площею 902 м, яка належна Красноградській міській раді». Документів, що прямо підтверджують право користування вказаною присадибною ділянкою позивач не має. Вказаним договором не зазначено, що Красноградська міська рада передає їй третину земельної ділянки на праві користування. Зазначений договір купівлі - продажу стосується лише вказаного будинку. Фактичне користування вказаною ділянкою вона не здійснює та будь-якого доходу від неї не отримує, оскільки з батьками не проживає. У декларації вона помилково не зазначила інформацію про право користування земельною ділянкою, оскільки з контексту договору купівлі - продажу прямо встановити таке право користування та його обсяг у повній мірі або у частині, відповідно до частки належної у будинку не встановлюється можливим. У подальшому зобов`язувалась вирішити дане питання та у повній мірі відобразити у декларації, передбаченій ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Також, з приводу розділу 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, у якому не зазначено право володіння земельною ділянкою загальною площею 2500 м2, на якій розташований житловий будинок, пояснила, що відповідно до договору купівлі - продажу від 29.06.2018 вона придбала у власність житловий будинок у АДРЕСА_2 , площею 57,9 м , що розташований на присадибній земельній ділянці площею 2500 м2, кадастровий номер :00:001:0020, яку в подальшому вона отримала у право приватної власності 24.05.2019 згідно рішення Наталинської сільської ради від 14.03.2019 №944-VІІІ.

Водночас вона має земельну ділянку :00:001:0027 площею 15600 м2 для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою: АДРЕСА_2 . Під час внесення інформації щодо земельних ділянок стався збій в програмному забезпеченні комп`ютера, внаслідок чого останній вимкнувся. Після відновлення його роботи, частину інформації в декларації не було збережено. У подальшому, вона перевірила наявність земельних ділянок за адресою по АДРЕСА_2 та зберегла відомості. Однак фактично допущена помилка та у декдарацїї інформація відносно земельної ділянки :00:001:0020 не відображена. Повідомила, що вказаною ділянкою володіє відкрито, ні від кого не приховує, та такого наміру не має. Вказані ділянки отримано в рамках реалізації прав, передбачених ч. 1. ст. 120, ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України. Сукупний розмір обох, наявних в неї у власності, земельних дітянок становить менше встановленого розміру у 2 га. У подальшому зобов`язалась інформацію відносно земельної ділянки :00:001:0020 у повному обсязі відобразити у декларації та таких порушень у майбутньому не допускати. Просила врахувати її пояснення і прийняти рішення щодо проходження нею спеціальної перевірки.

У якості додатків було надано: копії договорів, копію рішення Наталинської сільської ради; копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник відповідача зазначив, що вищевказані пояснення ОСОБА_1 були враховані при прийнятті рішення за результатами спеціальної перевірки та долучені до матеріалів спеціальної перевірки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно спростував твердження ОСОБА_1 про те, що у декларації за 2020 рік вона помилково не зазначила інформацію про право користування земельною ділянкою площею 902 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з контексту договору купівлі - продажу прямо встановити таке право користування та його обсяг (у повній мірі або у частині, відповідно до частки належної у будинку) не встановлюється можливим, оскільки позивач, як особа яка працювала в галузі права близько 6 років та перебувала на різних посадах державної служби має розуміти вимоги закону та з 2016 по 2020 рік щороку подавала декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування до НАЗК, у порядку визначеному статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», і за цей час мала можливість встановити правовідносини щодо права користування присадибною земельною ділянкою.

Також, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги пояснення позивачки в частині того, що при внесенні нею інформації про земельні ділянки стався збій в програмному забезпеченні комп`ютера, внаслідок чого останній вимкнувся та після відновлення його роботи, частину інформації в декларації не було збережено, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази щодо цієї обставини. Крім того, представник позивача у судовому засіданні пояснила суду, що не наполягає на тому, що вказаний збій призвів до недекларування вказаних земельних ділянок у 2020 році.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що згідно з Технічними вимогами до полів форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженими рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 4 поля №№ 1-9 «Особа, якої стосується об`єкт декларування; Вид об`єкта; Номер об`єкта нерухомості; Загальна площа (м2); Дата набуття права; Вартість на дату набуття права, грн; Вартість за останньою грошовою оцінкою, грн.; Країна; Тип права та власник об`єкта» Розділу 3 «Об`єкти нерухомості» є блокуючими, тобто у разі їх не заповнення або заповнення некоректно, подання всієї декларації до Реєстру є неможливим.

Отже, чинним законодавством визначено обов`язкове зазначення типу права щодо кожного об`єкту декларування, у тому числі щодо земельних ділянок. Декларування земельних ділянок без дотримання цих вимог унеможливлює подання декларації.

Таким чином, сама по собі наявність будь-якого права на об`єкт декларування (власності, оренди чи іншого права користування) породжує обов`язок декларувати такий об`єкт незалежно від фактичного користування станом на кінець звітного періоду.

Будь-яких особливостей або відмінностей щодо обов`язку декларування в залежності від типу права на об`єкт декларування (наприклад права власності, оренди чи іншого права користування) закон не містить.

Тобто, закон зобов`язує декларувати як нерухоме майно, що перебуває у володінні чи користуванні станом на 31 грудня минулого року (тобто у фактичному володінні та користуванні), так і земельні ділянки, на які у суб`єкта декларування наявне право власності чи користування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію, але не більше трьох разів.

Між тим, позивач вказаним правом не скористалася, та не перевірила внесені нею відомості у декларації щодо земельних ділянок.

Суд також зауважує, що у наданих роз`ясненнях Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларацій та повідомлень про суттєві зміни в майновому стані) від 03.02.2021 №1, в п.76 зазначено, що у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або перебувають у них в оренді чи іншому праві користування, незалежно від форм укладання дравочину, внаслідок якого набуте таке право, у тому числі про земельні ділянки.

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на час заповнення декларації у ОСОБА_1 були наявні та не припинені, зокрема, право володіння і користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 902 м2 та право власності на земельну ділянку загальною площею 2500 м2, кадастровий номер :00:001:0020 у ОСОБА_1 був обов`язок за спірний період відобразити у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» відповідні відомості.

Таким чином, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 не відобразила у декларації за 2020 рік відомості про своє право користування та право власності на земельні ділянки.

З Довідкою про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , яка претендує на заняття посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області ознайомлено 26.01.2022, що підтверджується власноруч зробленим записом, у якому позивач не погодилася із результатами спеціальної перевірки (а.с.13).

Також суд апеляційної інстанції зазначає про необгрунтованість тверджень апелянта щодо обов`язку зазначення у довідці за наслідками спеціальної перевірки інформації (мотивованих висновків) про врахування наданих письмових пояснень та надання обласною прокуратурою відповіді на ці пояснення, з огляду на наступне.

Так, положеннями ч. 3 ст. 58 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком визначено механізм проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (п. 1 Порядку).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік претендентові на посаду повідомляється про такий факт та надається можливість протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити такі розбіжності.

Письмові пояснення претендента на посаду подаються посадовій особі (органу), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки, та повинні стосуватися обставин, які призвели до виявлених розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. До таких пояснень додаються копії підтвердних документів.

Разом з цим жодних положень щодо механізму опрацювання наданих письмових пояснень щодо виявлених розбіжностей, обов`язків зазначення їх змісту у Довідці про результати спеціальної перевірки, а також відповіді на надані письмові пояснення норми Порядку не містять.

У відповідності до п. 9 Порядку орган, на посаду в якому претендує особа, або НАДС відповідно до абзацу четвертого пункту 3 цього Порядку на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3.

Таким чином форму (зразок) довідки про результати спеціальної перевірки із відповідними вимогами та даними, необхідними для заповнення графами, викладено у додатку до Порядку.

Форма довідки не містить обов`язкових для заповнення даних, які на думку позивачки повинні були у ній зазначені, зокрема висновків щодо врахування пояснення позивача з наданими уточнюючими документами, а також інших обставин, що мають значення у конкретній ситуації.

З огляду на це, довідка про результати спеціальної перевірки складена начальником відділу кадрової роботи та державної служби Сумської обласної прокуратури в межах повноважень і у спосіб, що визначені Конституцією та чинним законодавством України. Її зміст у повному обсязі відповідає вимогам, визначеним у додатку до Порядку № 171, і містіть всі передбачені формою обов`язкові для заповнення дані.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та вищевикладене, у зв`язку із непроходженням спеціальної перевірки, на підставі статті 56 Закону України «Про запобігання корупції», підпункту 3 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», у порядку і спосіб, визначений законодавством, 25.01.2022 № 21к керівником Сумської обласної прокуратури видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області з 26.01.2022. З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис та отримала його завірену копію (а.с.16).

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем порядку проведення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , зокрема позбавлення позивача можливості, після ознайомлення з довідкою складеною за результатами спеціальної перевірки, надати пояснення та заперечень, з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.

З аналізу наведеної норми вбачається, що надання можливості ознайомитися з довідкою про результати спеціальної перевірки та надати зауваження є правом органу державної влади та особи відповідно, а не обов`язком.

При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_1 своїх зауважень у письмовій формі для розгляду (п. 15 Порядку № 171) та відмови Сумської обласної прокуратури від надання їй відповіді на зауваження чи права на ознайомлення із вказаною довідкою.

Більш того, представник позивача у судовому засіданні вказала на те, що зауваження на довідку позивачем у семиденний строк не подавалися, оскільки остання вирішила відразу звернутися до суду із даним позовом.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач надала письмові пояснення щодо розбіжностей, виявлених у її декларації, та не подала виправлену декларацію з огляду на відсутність технічної можливості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 58 Закону № 1700-VII та п. 12 Порядку проведення спеціальної перевірки № 171 визначено, що у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік претендентові на посаду повідомляється про такий факт і йому надається можливість протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення та/або виправити розбіжності.

Так, позивач не скористалася, передбаченою вимогами ч. 2 ст. 58 Закону № 1700-VII та п. 12 Порядку проведення спеціальної перевірки № 171, можливістю виправити виявлені в її декларації розбіжності, зокрема, шляхом, подання нової декларації після призначення на посаду із відображенням всіх необхідних даних, що не може бути належною підставою для неврахування відповідачем зазначених вище розбіжностей у декларації під час складання довідки за результатами проведення спеціальної перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.

У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки та розгляду вищезазначених пояснень претендента на посаду факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, повідомляє протягом трьох робочих днів про виявлений факт правоохоронні органи та відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.

Особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, наявність підтвердженого встановленими вище обставинами факту зазначення ОСОБА_1 недостовірних відомостей в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивач вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.

Відповідно до вимог підпункту 3 пункту 22 розділу II Закону № 113-ІХ у разі якщо прокурор не пройшов спеціальної перевірки, він підлягає негайному звільненню з посади особою, уповноваженою законом приймати рішення про звільнення прокурора.

Прокурор, щодо якого за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні на посаду, вважається таким, що не пройшов спеціальної перевірки, та підлягає негайному звільненню з посади особою, уповноваженою законом приймати рішення про звільнення прокурора, із зазначенням підстави звільнення - непроходження спеціальної перевірки.

Отже, в силу вказаних вимог законодавства, не проходження прокурором спеціальної перевірки є безумовною підставою для звільнення його з посади.

З огляду на викладене, враховуючи положення підпункту 3 пункту 22 розділу II Закону №113-ІХ, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ керівника Сумської обласної прокуратури за № 21к від 25.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області у зв`язку із не проходженням спеціальної перевірки на підставі довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , є таким, що винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, і при прийнятті якого відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на правомірність вказаного вище наказу про звільнення позивача з займаної посади, у зв`язку із встановленням факту не проходження прокурором спеціальної перевірки, відсутні підстави для поновлення позивача на посаді в Суській обласній прокуратурі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28.11.2019 справа №120/860/19а, від 04.12.2019 справа № 824/355/17-а.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 року по справі № 480/2323/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 по справі № 480/2323/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
У зв`язку із перебування судді Мінаєвої О.М. у відпустці з 20.02.2023 до 03.03.2023, повний текст постанови складено 06.03.2023 року (04.03.2023 та 05.03.2023 - вихідні дні).