Справа № 480/4637/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2023 року Суми Справа № 480/4637/22
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Сидорук А.І., за участю секретаря судового засідання - Гонтаренко І.І., розглянув адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до відпвідачів: 1. Господарського суду Сумської області;
2. Державної судової адміністрації України;
третя особа - Головне управління Державної казаначейської служби України в Сумській області,
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
За участю представників сторін:
від позивача Щиголь О.В.;
від першого відповідача ОСОБА_2 ;
від другого відповідача не прибув;
від третьої особи не прибув.
1. Суть спору. Процесуальні дії суду.
1.1. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати його нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за час вимушеного прогулу (з урахуванням індексації (індексу інфляції) за період з 12.03.2019 по 06.07.2022, що складається з: базового місячного посадового окладу - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1; щомісячної доплати за вислугу років, у зв`язку з наявністю стажу більше 15 років - 40% посадового окладу; щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата, в розмірі 15% посадового окладу судді; допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, з розрахунку за кожен календарний рік.
1.2. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що він працював на посаді судді. Позивача було звільнено з посади за рішенням Вищої ради правосуддя. Позивач оскаржив вказане рішення. Незаконність такого звільнення була встановлена постановою Верховного Суду. Наказом голови Господарського суду Сумської області позивача було поновлено на роботі. Позивач просив роботодавця сплатити суддівську винагороду за час вимушеного прогулу, з урахуванням надбавок, а також виплатити допомогу на оздоровлення. Відповідач, зазначаючи про відсутність коштів, не сплатив позивачу кошти, чим порушив права позивача.
1.3. Судом 22.07.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі.
1.4. Перший відповідач - Господарський суд Сумської області, у відзиві на позовну заяву частково визнає позовні вимоги. Суд звертає увагу, що відповідачем було подано клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву, яке фактично задоволено судом та відзив був прийнятий до розгляду. Перший відповідач зазначив у відзиві, що стягненню підлягає сума суддівської винагороди (середнього заробітку) у розмірі 1 696 968,81 грн (довідка знаходиться на а.с.97, том 1).
1.5. Вказаний відповідач, в обгрунтування заперечень, зазначає, що бездіяльність відповідача відсутня. Відповідачем вчинялись дії, однак була відсутня фінансова можливість сплатити вказані кошти. Крім того, позивач не має права на надбавки, оскільки: регіональний коефіцієнт сплачується лише суддям, які здійснюють правосуддя; у даному випадку позивач не має права на доплати за науковий ступінь кандидата та за вислугу років. Щодо виплат на оздоровлення, то за 2022 рік виплата позивачу була здійснена, а щодо виплати за 2019, 2020, 2021 рік, то позивач не звертався до відповідача з відповідними заявами. Крім того, на думку відповідача, позивачем невірно обраний алгоритм розрахунку суддівської винагороди, що і є спірним у даній справі. З урахуванням останньої наданої довідки, відповідач визнає частину позовних вимог, а саме в розмірі 706400 грн 70 коп.
1.6. Позивач 16.09.2022 надав відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Суд прийняв відповідь на відзив до розгляду. Також, позивач неодноразово подавав клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі. Вказані клопотання враховані судом.
1.7. До участі у справі, з урахуванням клопотання відповідача від 10.08.2022 та додаткових пояснень позивача від 11.08.2022, було залучено Державну судову адміністрацію України, в якості співвідповідача та третю особу - Головне управління Державної казаначейської служби України в Сумській області.
1.8. Позивач 16.09.2022 надав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні позивачці, в законодавчо встановленому порядку та розмірі, суддівської винагороди за час вимушеного прогулу; зобов`язати Господарський суд Сумської області нарахувати судді Руновій Вікторії Вікторівні суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2019 по 06.07.2022 у сумі 3 919 590,6 грн, а також виплатити її після вирахування податків і зборів. Крім того, суд звертає увагу, що після зміни предмета позову позивач не просить нарахувати та виплатити індекс інфляції за спірний період, а тому в цій частині суд розцінює заяву, як заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до ст. 47 КАС України.
1.9. Перший відповідач - Господарський суд Сумської області, надав пояснення на заяву про зміну предмету позову від 28.09.2022. В поясненнях зазначено, що виплаті підлягає (з вирахуванням відповідних податків) 923882,50 грн (довідка знаходиться на а.с.146, том 1). Суд приймає вказані пояснення до розгляду.
1.10. Ухвалою від 13.10.2022 вказану заяву про зміну предмета позову було прийнято судом до розгляду.
1.11. Третя особа надала пояснення у справі, в яких зазначає, що не має відношення до спірних правовідносин. Суд залучає вказані пояснення до матеріалів справи.
1.12. Другий відповідач - Державна судова адміністрація України, надала клопотання, в якому проти позову заперечує та просить суд залишити його без задоволення, а також розглядати справу за наявними матеріалами. Суд звертає увагу на те, що вказаним відповідачем не наведено мотивів заперечень проти позову. При цьому, суд приймає до розгляду дане клопотання.
1.13. Ухвалою суду від 13.10.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
1.14. Позивачем 17.10.2022 було надано до суду заяву про зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та вважати позивачем у справі ОСОБА_1 . До матеріалів справи було надано копію свідоцтва про шлюб від 20.02.2022 та копію паспорта громадянина України. Суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню та необхідно вважати позивачем по справі ОСОБА_1 .
1.15. Суд звертає увагу, що представником позивача неодноразово подавались клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Судом були задоволені вказані клопотання.
1.16. Позивачем 09.11.2022 були подані додаткові пояснення по справі. Суд залучив пояснення до матеріалів справи (а.с.186, том 1).
1.17. Суд 15.11.2022 повторно пропонував другому відповідачу надати заперечення щодо залишення позову без задоволення із зазначенням правових підстав, для врахування правової позиції по даній справі при ухваленні рішення. Однак другий відповідач таких заперечень до суду не надав.
1.18. Позивач 23.11.2022 надав до суду пояснення, щодо способу захисту, обраного позивачем, та його ефективності (а.с.211, том 1). Такі пояснення були надані і першим відповідачем (а.с.218, том 1).
1.19. В судовому засіданні 20.12.2022 була оголошена перерва. Також, 20.12.2022 другим відповідачем була подана заява про розгляд справи без участі свого представника. Судом врахована вказана заява при розгляді справи.
1.20. Позивачем 07.12.2022 були надані додаткові пояснення по справі, стосовно стажу роботи на посаді судді (а.с.232, том 1). Також, пояснення були надані 13.12.2022 другим відповідачем (а.с.241, том 1).
1.21. Ухвалою суду від 20.12.2022 суд витребував у сторін докази, які необхідні для вирішення справи по суті. 27.12.2022 другий відповідач надав докази до матеріалів справи (а.с.1-19, том 2).
1.22. Ухвалою суду від 29.12.2022 суд витребував у сторін докази, які необхідні для вирішення справи по суті. 09.01.2023 відповідач надав додаткові пояснення по справі та відповідні докази (а.с.26, том 1).
1.23. Суд 12.01.2023, після дослідження доказів та судових дебатів, вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по справі. 13.01.2023 суд повернувся з нарадчої кімнати та постановив протокольну ухвалу, якою поновив розгляд справи для витребування додаткових доказів, відклав розгляд справи та витребував у сторін докази по справі.
1.24. Відповідач Господарський суд Сумської області, виконав вимоги ухвали суду та надав додаткові пояснення по справі та додатки, а саме: довідку про надання допомоги на оздоровлення позивача, в якій зазначено, що позивачу була виплачена допомога на оздоровлення в 2022 році, а за 2019, 2020, 2021 позивач із заявами на виплату матеріальної допомоги не звертався; заява про допомогу на оздоровлення на за 2022 рік; наказ про надання допомоги на оздоровлення; платіжні документи про виплату допомоги; довідку про суддівську винагороду позивача за вересень-жовтень 2018 року; довідку про кількість робочих днів у період з 13.03.2019 по 06.07.2022; довідку про розрахований дохід з березня 2019 року по липень 2022 року. Суд залучив вказані докази до матеріалів справи.
1.25. Суд звертає увагу, що про численні аргументи сторін та відповідну їм правову оцінку буде зазначено в мотивувальній частині даного рішення.
1.26. Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. Однак представник позивача усно зазначив, що дійсно допомога на оздоровлення на 2022 рік позивачу була виплачена, а з заявами про отримання та виплату матеріальної допомоги за 2019, 2020, 2021 роки позивач не звертався. Тому представник відповідача просить суд не розглядати вказану вимогу.
1.27. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підставу позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
1.28. Тому, оскільки вказана заява не подана письмово та не надані докази її направлення іншим учасникам, крім того подана під час розгляду справи по суті та повернення суду з нарадчої кімнати для з`ясування конкретно визначеного питання, то суд не приймає таку усну заяву. Однак суд звертає увагу, що вказана правова позиція позивача буде врахована судом при вирішенні зазначеного питання.
1.29. Судове засідання було розпочато з затримкою, оскільки на в призначений час судового засідання було оголошено «повітряну тривогу». У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.
1.28. Суд звертає увагу, що розгляд справи, здійснювався з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ситуації, яка склалась на території Сумської області та безпосередньо міста Суми, в тому числі, частих повітрянних тривог, які перешкоджали роботі судді, періодичних вимкнень електропостачання, повідомлень про замінування суду, а також навантаження судді.
2. Обставини справи. Висновки суду та їх мотиви.
2.1. Указом Президента України № 1290/2010 від 28.12.2010 «Про призначення суддів» позивача було призначено строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Сумської області (а.с. 25-28, том 1).
2.2. Головою господарського суду Сумської області було видано наказ № 4 від 20.01.2011, яким зараховано позивача до штату суду на посаду судді строком на п`ять років (а.с.29, том 1).
2.3. Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.11.2018 № 3435/15-18 «Про звільнення судді ОСОБА_5 з посади судді господарського суду Сумської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України» позивача було звільнено з посади судді Господарського суду Сумської області (а.с.30-32, том 1).
2.4. На підставі зазначеного рішення головою Господарського суду Сумської області 11.03.2019 було видано наказ № 7 «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_5 » з 12.03.2019 (а.с.33, том 1).
2.5. Постановою від 08.06.2022 у справі № 9901/932/18 Велика Палата Верховного Суду визнала протиправним і скасувала вказане вище рішення Вищої ради правосуддя. В п.99 зазначено, що визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 08 листопада 2018 року № 3435/0/15-18 є підставою для поновлення позива на посаді судді у відповідному суді на підставі відповідного наказу голови Господарського суду Сумської області (а.с.14-24, том 1).
2.6. Позивач 07.11.2022 звернувся до відповідача Господарського суду Сумської області, із заявою про поновлення його на посаді судді, а також нарахування та виплати йому суддівської винагороди в порядку та розмірі, передбаченому частинами 1-9 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.34-35, том 1).
2.7. Головою Господарського суду Сумської області 07.07.2022 було видано наказ № 10 «Про поновлення на роботі ОСОБА_6 », яким було скасовано наказ голови суду № 7 від 11.03.2019 «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_5 » та поновлено позивача на посаді судді в штаті Господарського суду Сумської області з 12.03.2019 (а.с.36, том 1).
2.8. Позивач зазначає, що листом від 11.03.2022 № 02-49/2471/22/1251/22 було відмовлено у нарахуванні суддівської винагороди та виплаті з підстав відсутності відповідних коштів у фонді суддівської винагороди на поточний рік (а.с.37, том 1).
2.9. Позивач не погоджується з такою відмовою, а тому звернувся до суду з даним позовом.
2.10. Суд звертає увагу позивача, що лист відповідача Господарського суду Сумської області, не є актом індивідуальної дії, в розумінні КАС України. Тому оцінці підлягають саме дії або бездіяльність відповідача, до якого звернуті позовні вимоги. Позивач у позові стверджує саме про бездіяльності відповідача.
2.11. Щодо моменту звільнення позивача.
2.12. Суд зазначає, що рішенням ВРП від 08.11.2018 року було вирішено звільнити позивача з посади судді Господарського суду Сумської області (а.с.30, том 1). В наказі від 11.03.2019 було зазначено, що позивача не звільнено, а відраховано з посади судді. Згідно запису з трудової книжки № 15 від 12.03.2019 позивача, відповідно до рішення ВРП про звільнення судді з посади, відраховано із штату суду.
2.13. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
2.14. Разом із тим, враховуючи особливий статус судді, правове регулювання організації праці суддів визначається винятково Конституцією України і спеціальним актом Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який поєднав положення щодо особливого статусу суддів та захисту їх трудових прав, зокрема норми про порядок обрання їх на посаду та звільнення, суддівську винагороду, відпустки, обрахування спеціального стажу роботи, соціального страхування тощо.
2.15. Тобто, на суддю, як на особу публічного права із особливим статусом, не розповсюджуються загальні норми трудового законодавства.
2.16. Згідно з ч. 1 ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про вищу раду правосуддя».
2.17. Разом із тим судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов`язки. Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин судді з державою.
2.18. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві те перехідні положення» Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
2.19. На переконання суду, в межах спірних правовідносин, положення норм трудового законодавства, на які посилається позивач, і правові підстави для його звільнення, визначені спеціальними нормами, є різними за своєю правовою природою та предметом правового регулювання.
2.20. Сам позивач в останньому абзаці першого аркушу позовної заяви зазначає, що його 08.11.2018 звільнено рішенням ВРП № 3435/0/15-18. Сам відповідач - Господарський суду Сумської області у поясненнях зазначив, що розрахунок посадового окладу має здійснюватись за період, коли існували підстави для його виплати, а саме до рішення ВРП від 08.11.2018, оскільки саме ВРП є органом уповноваженим приймати рішення про звільнення судді (з.б.а.с. 241, том 1).
2.21. Суд звертає увагу, що відрахування зі штату та припинення трудових правовідносин на підставі наказу голови суду, не є звільненням у розумінні норм спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а лише є неминучим наслідком такого звільнення на підставі рішення ВРП про звільнення позивача.
2.22. "Останні місяці роботи до звільнення" і "останні місяці перебування в штаті після рішення про звільнення і видачі наказу голови суду та не припинення трудових правовідносин" не є тотожнім за своїм змістом і правовими наслідками.
2.23. Отже, основними питаннями, які підлягають дослідженню по даній справі, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог, є: по-перше, чи має право позивач на виплату суддівської винагороди; по-друге, чи допустив перший відповідач саме протиправну бездіяльність у даному випадку; по-третє, чи підлягає нарахуванню та виплаті позивачу допомога на оздоровлення за спірний період. Крім того, підлягає встановленню конкретна сума, яка підлягає сплаті позивачу та конкретна методика такого нарахування та його алгоритм.
2.24. Відповідаючи на перше питання суд зазначає, що позивач має право на виплату суддівської винагороди за спірний період. На друге питання ні, не можна стверджувати саме про бездіяльність першого відповідача. Стосовно третього питання, то в даному випадку вимога про нарахування та виплату допомоги є неправомірною.
2.25. Суд звертає увагу, що період трудового стажу, питання видання головами судів наказів про звільнення та поновлення на роботі не є предметом дослідження по даній справі та на момент розгляду справи сторонами не оспорюється. В той же час, суд звертає увагу, що позивач і відповідач не оспорюють спірного період для нарахування та вважають його з 13.03.2019 по 06.07.2022.
2.26. Щодо суддівської винагороди та доплат до такої винагороди.
2.27. Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
2.28. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
2.29. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх.
2.30. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
2.31. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
2.32. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
2.33. Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
2.34. Згідно з частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
2.35. При цьому, спеціальним Законом не врегульовано питання виплати суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу.
2.36. Таким чином, за загальним правилом, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, застосуванню підлягають положення загального законодавства, зокрема норми трудового законодавства.
2.37. Суд зазначає, що у цьому випадку у позивачки, яку незаконно звільнено з посади судді, виникає право на отримання суддівської винагороди (середнього заробітку за час вимушеного прогулу), що є підставою для застосування до цих правовідносин частини другої статті 235 КЗпП України.
2.38. На переконання суду, це відповідатиме засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприятиме дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених суддів, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу.
2.39. Як вже зазначалось, предметом дослідження у цій справі є алгоритм розрахунку розміру суми часу вимушеного прогулу, який підлягає сплаті позивачу.
2.40. Суд зауважує, що суддівська винагорода позивачки повинна розраховуватись відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Крім того, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
2.41. Як вбачається з матеріалів справи, а саме листків непрацездатності, з 02.11.2018 по 12.03.2019 суддя перебувала на лікарняному (а.с.12-19, том 2).
2.42. Відповідно до абзацу 3 та 4 пункту 2 цього Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
2.43. Як вже зазначалось, подією, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи, є рішенням ВРП від 08.11.2018 року, яким було звільнено позивача з посади судді Господарського суду Сумської області. Останніми двома календарними місяцями, що передують вказаній події був вересень та жовтень 2018 року, які і беруться судом для обрахунку.
2.44. Як вбачається з довідки першого відповідача (а.с.32, том 2), у вказаних місяцях позивач перебував на роботі згідно кількості робочих днів згідно графіка роботи, йому нараховувався тільки посадовий оклад судді. Доплати за вислугу років, за науковий ступінь та регіональний коефіцієнт йому не нараховувались.
2.46. Кількість робочих днів згідно з графіком роботи 43 (20 у вересні 2018 року, 23 у жовтні 2018 року), фактична кількість відпрацьованих днів 34 (20 у вересні 2018 року, 14 у жовтні 2018 року, а також 8 днів перебування у відпустці. Вказане міститься і у довідці, яка надана відповідачем до суду 24.01.2023.
2.47. На переконання суду, при розрахунку часу вимушеного прогулу використовують дані, які містяться у первинних документах бухгалтерського обліку. У даному випадку це довідка першого відповідача.
2.48. Отже, при розрахунку середньоденної заробітної плати суд не може змінювати та визначати інші суми, аніж ті, що були зазначені у довідці та первинних документах бухгалтерського обліку.
2.49. Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
2.50. Хоча, як вже зазначалось, позивачем у місяцях, які беруться до обрахунку, першим відповідачем не застосовувався регіональний коефіцієнт, а позивачем такі дії оскаржені не були, то суд все ж звертає увагу позивача, що нормою закону чітко визначено умову застосування такого коефіцієнту здійснення суддею правосуддя, що в даному випадку не мало місця.
2.51. В даному випадку не є предметом дослідження правомірність чи неправомірність нарахування суддівської винагороди в певному розмірі в вересні жовтні 2018 року, а також врахування чи неврахування у вказаному періоді доплат за вислугу років, за науковий ступінь та регіональний коефіцієнт.
2.52. Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, що ним було оскаржено невключення першим відповідачем вказаних надбавок, при розрахунку заробітної плати у вересні-жовтні 2018 року, а складові заробітної плати за вказані два місяці не є предметом дослідження по даній справі.
2.53. Суд, як вже зазначалось, керується бухгалтерськими документами, наданими відповідачем і не може змінювати виплачених в той період сум, шляхом вирішення питання правомірності включення чи невключення складових до таких сум. Проте, що питання складових за вказаний період не оскаржувалось позивачем усно зазначив і представник позивача в судовому засіданні.
2.54. Тому при розрахунку суд не враховує такі доплати та їх розмір, а виходить з даних за останні два місяці роботи та відповідних бухгалтерських документів, як те передбачено Постановою № 100.
2.55. Також, суд ще раз звертає увагу, що питання визначення стажу роботи та розмір доплати за вислугу років на час звільнення позивача не є предметом цього позову.
2.56. Крім того, питатання стосовно застосування коєфіцієнтів вже не вирішується, бо на момент нарахування і розгляду п. 10 Постанови № 100 у постанові відсутній.
2.57. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
2.58. На думку суду, до розрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, числом робочих днів є саме фактично відпрацьовані робочі дні і не включаються дні відпустки.
2.59. Тому у вересні-жовтні 2018 року, як вже зазначалось, позивачем фактично відпрацьовано 34 дні. Вказане зазначено і у довідці про суддівську винагороду, яка надана другим відповідачем до суду 24.01.2023.
2.62. Суд ще раз звертає увагу, що позивач і відповідач - Господарський суд Сумської області, не оспорюють спірного період для нарахування та вважають його з 13.03.2019 по 06.07.2022. Суд, після відповідного перерахунку, погоджується з вказаним твердженням сторін.
2.63. Першим відповідачем до матеріалів справи була надана довідка про кількість робочих днів у період з 13.03.2019 по 06.07.2022 згідно табелів обліку використаного робочого часу Господарського суду Сумської області. Разом за період 2019-2022 833 дні. Крім того, відповідачем зазначена конкретна кількість днів по кожному з місяців.
2.64. Як вже зазначалось, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
2.65. Про правомірність вказаного алгоритму нарахування зазначено також в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29.10.2020 по справі № 160/170/20, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 13.05.2022.
2.66. Отже, розрахунок суми суддівської винагороди повинен відбуватися з 13.03.2019 (дата визначена сторонами з урахуванням принципу диспозитивності) з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 848 грн 02 коп.
2.67. Тому суддівська винагорода за час вимушеного прогулу з 13.03.2019 по 06.07.2022 складає 706 400 (сімсот шість тисяч чотириста) грн 70 (сімдесят) коп., що визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Вказана сума визнається відповідачем - Господарським судом Сумської області, і розрахована у наданій 24.01.2023 довідці. У довідці відповідач зазначив - всього до сплати 568652 грн 39 коп.
2.68. У даному випадку, враховуючи, що сума відома суду, для належного захисту прав позивача належним буде вийти за межі позовних вимог, відповідно до ст. 9 КАС України, та саме стягнути з відповідача суму середнього заробітку. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, в зв`язку з необгрунтованістю заявленої вимоги. Крім того, саме відповідач - Господарський суду Сумської області, як суб`єкта владних повноважень, а не суд, повинен вирішувати питання стосовно утримання податків та інших обов`язкових платежів.
2.69. Крім того, судом враховані всі доводи позивача, про які не зазначено у даному рішенні, однак вони не приймаються судом до уваги, оскільки суд не зобов`язаний надавати відповідь на кожен аргумент сторони, в той же час, з урахуванням зазначеного судом алгоритму, позивач дійшов помилкових висновків про порядок заявленого ним алгоритму розрахунку судівської винагороди, в тому числі, щодо необхідності у даному випадку врахування регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років та за науковий ступінь кандидата.
2.70. Стосовно допомоги на оздоровлення.
2.71. Позивач просить суд нарахувати позивачу, в тому числі, допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу, з розрахунку за кожен календарний рік, за 2019 по 2022 роки включно.
2.72. Відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім судівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
2.73. Суд зазначає, що право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчуджуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку.
2.74. Аналогічні ознаки властиві допомозі на оздоровлення судді, що виплачується у порядку статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як нормативно визначеному елементу права на відпочинок.
2.75. Щодо допомоги на оздоровлення за 2022 рік, то позивачу була виплачена така допомога, що підтверджується довідкою про надання допомоги на оздоровлення позивача, в якій зазначено, що позивачу була виплачена допомога на оздоровлення в 2022 році, а також наказом про надання допомоги на оздоровлення і платіжними документами про виплату допомоги. Вказані обставини визнаються представниками сторін.
2.76. Тому вимога нарахування та виплату допопоги на оздаровлення за 2022 рік є неправомірною, необгрунтованою і задоволенню не підлягає, оскільки виплата відповідачем позивачу була здійснена.
2.77. Щодо допомоги на оздоровлення за 2019, 2020, 2021, то представник позивача усно зазначив, що з іншими заявами на виплату матеріальної допомоги не звертався та не скористався правом на таку виплату.
2.78. Представник позивача усно в судовому засіданні просив не розглядати вказану вимогу та зазначив, що погоджується з позицією відповідача - Господарського суду Сумської області, з цього питання. Однак письмова заява позивачем подана не була, таке клопотання не направлялось всім учасникам судового процесу та було заявлено на стадії розгляду справи по суті, а тому суд розглядає справу по суті в цій частині, з урахуванням позиції позивача і його представника стосовно вказаного питання.
2.79. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
2.80. Отже, враховуючи позицію позивача, не спростовуючи право позивача на вказану допомогу, однак зазначаючи, що реалізація такого права залежить в першу чергу від звернення з заявою про це до відповідача, незалежно від часу звернення, проте позивач з такими заявами за період 2019-2021 року не звертався до відповідача, що сторонами не визнається. Тому на момент розгляду справи відсутні правові підстави для задоволення вказаної вимоги.
2.81. На момент розгляду справи відповідачем Господарським судом Сумської області, права позивача не порушені. Вказане не позбавляє позивача права на захист свого права, у разі порушення його в майбутньому.
2.82. Щодо бездіяльності відповідача - Господарського суду Сумської області, на якій наполягає позивач.
2.83. Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішю форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у не здійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
2.84. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.
2.85. Відповідачем - Господарським судом Сумської області, було спростовано факти протиправної бездіяльності, а саме зазначено, що відповідачем було вжито можливих дій для нарахування позивачу суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу.
2.86. Відповідач зазначив, що як розпорядник коштів нижчього рівня, з яким позивач перебуває у трудових відносинах, не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу, оскільки призначені бюджетні асигнування на 2022 рік забезпечують виключно фонд суддівської винагороди до кінця 2022 року.
2.87. Після поновлення позивача на посаді судді, листом від 19.07.2022 (фактично одразу після поновлення) відповідач звернувся до другого відповідача - ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх суддів, з проханням надання роз`яснення щодо нарахуваня суддівської винагороди судді Руновій В.В. з дня її звільнення по день її поновлення (а.с.73, том 1). Вказаною особою була надана відповідь 12.08.2022 (а.с.95, том 1).
2.88. Крім того, матеріали справи містять виданий 04.08.2022 наказ про суддівську винагороду ОСОБА_7 (а.с.96, том 1).
2.89. Відповідно до ч. 3 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності суддів здійснює Державна судова адміністрація України. Вказана норма також визначена в підпункті 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 січня 2019 року № 141/015-19. Згідно з підпунктом 14 пункту 9 Положення Голова ДСА України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України.
2.90. На виконання функцій головного розпорядника, ДСА України запитує цю інформацію у судах. Господарський суду Сумської області, відповідно, подає до ДСА України розрахунок річного фонду суддівської винагороди із зазначенням прізвища суддів, базового розміру посадового окладу, та інших доплат, належних вказаним суддям. ДСА України, як головний розпорядник, виділяє асигнування для виплат суддівської винагороди за КЕКВ 2113 на точно розраховану суму. У випадку змін протягом року у складі суддів чи належних їм виплат суд подає уточнення.
2.91. В тому числі, листом ДСА України від 17.01.2022 було розраховано річний фонд суддівської винагороди на 2022 рік. Після поновлення на посаді позивача розрахунок було уточнено 20.07.2022. Потреба в коштах збільшена на розмір суддівської винагороди позивача з дати поновлення до кінця року (а.с. 220-225, том 1).
2.92. Отже, у даному випадку невиплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу необхідно пов`язувати із діяльністю ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх суддів.
2.93. На переконання суду, невиконання відповідачем дій не має характеру саме протиправної бездіяльності та не може бути визнано такою, оскільки обумовлене сукупністю обставин, які об`єктивно унеможливили своєчасне вчинення відповідних дій, а не безпідставним зволіканням чи небажанням їх вчиняти.
2.94. Отже, констатація факту невиконання з виплати без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що відповідач допустив саме протиправну бездіяльність.
2.95. В той же час, даним рішенням суду буде відновлено права позивача, шляхом стягнення належних йому коштів, а констатація певних порушень не призведе до реального захисту прав позивача.
2.96. Суд розуміє твердження позивача, що він має право на суддівську винагороду, про яку зазначено више та його не повинні турбувати проблеми відповідача, стосовно можливості нарахування та виплати таких коштів, що є цілком логічним. Проте, в даному випадку, позивачем не доведено мотивів/обгрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності відповідача, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання з виплати на певну календарну дату є результатом невжиття відповідачем заходів та/чи ухвалення рішень (і яких), які він у межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити/ухвалити, але не зробив цього, і що об`єктивно йому завадило.
2.97. В даному випадку саме відповідачем, як роботодавцем, не приймалось рішення про звільнення позивача, а рішення приймалось ВРП, наказ голови суду був безальтернативним наслідком вказаного рішення. Після рішення Верховного Суду перший відповідач вчиняв дії, а бездіяльність це пасивна поведінка, а тому в питанні ненарахування бездіяльність відсутня. Стосовно не виплати, то необхідно врахувати зазначені вище обставини та той факт, що позивач звернувся до суду з даним позовом.
2.98. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що зазначено вище, в тому числі, є необгрунтованою вимога позивача про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача - Господарського суду Сумської області.
3. Судові витрати.
3.1. Оскільки у вказаній категорій спорів судовий збір не сплачується, то розподіл витрат по сплаті судового збору судом не здійснюється. Витрати на правничу допомогу позивачем заявлено не було.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 до відповідачів: Господарського суду Сумської області; Державної судової адміністрації України; третя особа - Головне управління Державної казаначейської служби України в Сумській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
3. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів - Господарського суду Сумської області та Державної судової адміністрації України відмовити.
4. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано суддею 03.03.2023, оскільки з 06.02.2023 суддя перебував на лікарняному.
Суддя А.І. Сидорук