Справа № 440/1234/23
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 березня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/1234/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про:

- визнання протиправними дії, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження без реального виконання рішення суду та постанови старшого державного виконавця відділу з примусового виконання рішень УЗВПР в Полтавській області ПС МРУЮ МЮ (м.Суми) - після реорганізації Східного МРУЮ Міністерства юстиції Ніколенка С. В. від 27.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64582810;

- скасування постанови старшого державного виконавця відділу з примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Полтавській області ПС МРУЮ МЮ (м.Суми) - Східного МРУЮ Міністерства юстиції Ніколенка С. В. від 27.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64582810.

Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, позивачем до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Суд, розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 оскаржує постанову старшого державного виконавця відділу з примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ніколенка С. В. від 27.05.2021 про закінчення виконавчого провадження № 64582810.

Обгрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надсилання стягувачу постанови про закінчення виконавчого провадження. Зазначив, що державний виконавець закінчив виконавче провадження, з підстав не передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та не вжив заходів примусового виконання рішення суду, передбачених пунктами 1, 10, 22 Закону. Вказував, що про існування спірної постанови дізнався наприкінці грудня 2022 року та у відповідності до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" оскаржив дії державного виконавця до начальника відділу, а потім до начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції. Оскільки позивач з 23.12.2022 дізнався про постанову про закінчення виконавчого провадження та з 29.12.2022 вживав усіх заходів для скасування даної постанови у позасудовому порядку, відтак на думку позивача, він у встановлений строк звернувся до суду з даним позовом.

Проте, суд критично ставиться до таких тверджень позивача, з огляду на наступне.

Згідно з частини 5 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, відповідно до пункту першого частини другої статті 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути обґрунтовано та враховано судом у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 826/17879/17.

Разом з тим, Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин 2 і 3 статті 84 та частин 2 і 4 статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: "Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 287 КАС України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм КАС України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Суд зазначає, що КАС України регулює порядок оскарження саме до адміністративного суду рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, при цьому стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів.

Так, відповідно до частини 3 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Так, у частині 1 статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3 - 9).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статті 287 КАС України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

У постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року по справі №440/1290/19 також викладено правову позицію, згідно якої статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 287 КАС України передбачено право вибору особи порядку оскарження рішень державного виконавця. При цьому, такі оскарження є альтернативним способом захисту своїх прав. Скориставшись альтернативним способом захисту своїх прав на оскарження рішень державного виконавця, а саме зверненням з позовною заявою до суду, де відповідачем є відповідний орган ДВС, позивач повинен керуватися статтею 287 КАС України, якою встановлено десятиденний строк для звернення, від дати отримання таких рішень, який обчислюється календарними днями.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження дій виконавця законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У свою чергу при визначенні початку строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

В позовній заяві позивач зазначив, що строк на оскарження постанови від 27.05.2021 не пропущено, оскільки перебіг такого строку починається з 08.02.2023, коли позивач отримав листа від начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області за результатами розгляду скарги за дорученням Депатраменту ДВС Міністерства юстиції та Східного МРУ Міністерства юстиції, яка була неналежно розглянута.

При цьому, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач отримав від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відповідь від 04.01.2023 №02.1.18/243 на скаргу позивача від 29.12.2023 та дізнався, що виконавче провадження закрито, а підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2021 у відділі відсутні, тобто саме з цієї дати йому стало відомо про порушення його прав.

Крім того суд зазначає, що навіть якщо рахувати строк звернення до суду, виходячи з позиції позивача, з моменту подачі скарги до начальника відділу, а саме з 29.12.2022, позивачем все одно пропущено десятиденний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 287 КАС України, оскільки з адміністративним позовом по справі звернувся 10.02.2023.

Позивач не вказав жодних поважних причин та не надав жодних доказів існування обставин, які б об`єктивно перешкоджали зверненню позивача до суду в установлений частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строк, з дня коли позивач фактично дізнався про наявність відповідного порушення.

Суд зазначає, що строки звернення до суду з вимогами щодо оскарження рішень державної виконавчої служби визначаюсь зокрема статтею 287 КАС України, якою чітко обумовлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Так, законодавцем не ставиться у залежність отримання чи неотримання спірного рішення щодо обчислення строку звернення до суду, а вказано про десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Оскаржувана постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про закінчення виконавчого провадження ВП №64582810 винесено державним виконавцем 27.05.2021 та в цей же день направлено копію вказаної постанови на адресу позивача, про що свідчить лист від 19.01.2023 вих. №2080-І-79.

Отже щонайменше з цієї дати позивач дізнався про спірну постанову.

Однак, позивачем у позовній заяві та заяві про поновлення строку на звернення до суду не наведено за яких об`єктивних, непереборних та істотних перешкод (непереборних обставин) позивач не міг самостійно чи через представника звернутися до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, суд приходить до висновку, що причини пропуску звернення до суду які вказані позивачем у позовній заяві, не є поважними, оскільки безпосередні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем не наводились.

До суду із позовом про скасування вказаної постанови позивач звернувся 10.02.2023, пропустивши при цьому десятиденний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 287 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, позивач мав можливість ознайомлюватись із виконавчим провадженням у будь-який зручний для нього час.

Водночас, незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

З огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали зверненню позивача до суду з цим позовом у десятиденний строк, підстави, вказані позивачем на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду, визнані судом неповажними.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтею 123, 160, 161, 169, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та скасування постанови повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва