Справа № 280/104/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2023 року Справа № 280/104/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання дій та рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
05 січня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання дій та рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.08.2022 № 33 з відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком протиправним та його скасувати;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії за віком за його зверненням за призначенням пенсії від 11.08.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.05.2022;
- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено наступне. 25 травня 2022 року йому виповнилося 60 років та він має право на пенсію за віком. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 33 від 18.08.2022 йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, пенсійним органом не було зараховано періоди роботи з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998, з 01.01.2004 по 07.09.2006 за довідкою № 18 від 01.06.2022, у зв`язку із тим, що довідка не завірена печаткою. Позивач вважає рішення незаконним, оскільки відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тож просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
12 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у адміністративній справі № 280/104/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
17 січня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ).
Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 20 січня 2023 року за вх. № 3269. З позиції відповідача, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області йому виповнилося 60 років. Головним управління ПФУ у Київській області прийнято рішення від 18.08.2022 № 33, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії через недостатність стажу у зв`язку із відмовою зарахувати наступні періоди роботи: з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998, оскільки довідка № 18 від 01.06.2022 не завірена печаткою підприємства. Щодо періоду роботи з 05.05.1999 по 07.09.2006, відповідачем було відмовлено з причин відсутності в системі персоніфікованого обліку вказаного періоду роботи, тим самим відсутні дані про сплату страхових внесків за цей період, що не дає права на зарахування даного періоду до страхового стажу. У призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено, оскільки страховий стаж заявника за наданими документами складає 13 років 2 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. З огляду на таке, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з відомостями з трудової книжки від 10.09.1979, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , 1962 року народження, позивач 03.09.1979 зарахований учнем слюсаря електромонтажника до 402 військового заводу. 19.12.1979 встановлено 1 розряд слюсаря електромонтажника. 29.10.1980 звільнений із заводу у зв`язку із призивом на військову службу. З 22.10.1980 по 10.11.1983 проходив службу в Радянській армії. 14.12.1983 прийнятий слюсарем електромонтажником за 1 розрядом в цех по виготовленню нестандартного обладнання. 21.08.1985 присвоєно 2 розряд слюсаря електромонтажника того ж цеху 30.05.1988 402 військовий завод перейменований у Військову частину НОМЕР_1 . 17.03.1992 переведений слюсарем механо-складальних робіт за 2 розрядом цеху по виготовленню нестандартного обладнання. 01.03.1993 Військову частину НОМЕР_1 перейменовано у Військову частину НОМЕР_2 . 06.04.1998 звільнений зі скорочення чисельності ст. 40 п. 1 КЗпП України. 07.07.1998 розпочато виплату допомоги по безробіттю, 02.04.1999 припинено виплату допомоги по безробіттю. 05.04.1999 прийнятий у воєнізовану охорону (ВОХР) контролером другого класу. 17.04.1999 звільнений за власним бажанням. 05.05.1999 прийнятий до Вищого професійного училища № 27 на посаду чергового. 07.09.2006 звільнений за власним бажанням. 15.07.2017 прийнято сторожем до відділу охорони заводу, заводоуправління ПрАТ «Електровозоремонтний заводу». 01.09.2017 відділ охорони заводу перейменовано на охорону сторожову. 01.10.2020 звільнений у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. 16.01.2021 прийнято на посаду охоронника ТОВ «Технології-2000». 11.04.2021 звільнено за власним бажанням. 13.04.2021 прийнято на посаду охоронника Представництва «Полоніна Ю Ес Ей, Інк».
Відповідно до довідок № 16 від 23.05.2022 та № 19 від 01.06.2022 директор ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» ОСОБА_2 знаходиться на окупованій території в м. Бердянськ за місцем реєстраціїі відповідно не має можливості виконувати відповідні функції, в тому числі підписання документів (довідок тощо) та засвідчення відбитком печатки підприємства.
Довідкою ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» № 17 від 01.06.2022 підтверджено, що ДП МОУ «ЗАРЗ» (в/ч НОМЕР_2 ) є правоприймачем з 02.09.1945 71 Авторемзаводу; з 1956 перейменований на 80 Авторемзавод, згідно наказу ОдВО МО СССР № 0154 від 11.08.1956; з 1961 перейменований на 402 Центральний Авторемзавод, згідно наказу МО СССР № 016 від 09.02.1961; з 1968 перейменований на Центральний завод з ремонту автотракторної техніки № 402, згідно наказу МО СССР № 029 від 17.04.1968; з 1972 перейменований на 402 Військовий завод, згідно наказу МО СССР № 063 від 27.06.1972; з 30.05.1988 перейменований на Військову частину НОМЕР_1 , згідно Директиви МО СССР № 314/1/00130 від 02.01.1988; з 01.03.1993 перейменова на Військову частину НОМЕР_2 , згідно Директиви Начальника Головного штабу Збройних Сил України від 01.11.1992 № 115/1/0524; з 24.02.1997 перейменована на Державне підприємство Міністерства оборони України «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ) згідно Наказу МО України № 64 від 24.02.1997; з 12.02.2019 перейменоване на Державне підприємтсво «Запорізькій автомобільний ремонтний завод», згідно Наказу № 42 від 12.02.2019.
Довідкою № 18 від 01.06.2022, виданою ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» на підставі особистих рахунків та особової картки за 1979-1998 роки, підтверджено наступне. ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод»:
- прийнятий 03.10.1979, згідно наказу № 175 від 03.09.1979;
- звільнений 29.10.1980, згідно наказу № 217 від 29.10.1980;
- прийнятий 14.12.1983, згідно наказу № 248 від 14.12.1983;
- звільнений 06.04.1998, згідно наказу № 16 від 06.04.1998.
На підставі Акту про результати достовірності даних архівної довідки щодо підтвердження стажу роботи, виданої Державним підприємством «Запорізький автомобільний ремонтний завод» () № 0800-1002-1/2874 від 08.06.2022, (складеного Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у присутності та з відома головного бухгалтера ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» ОСОБА_3 ), встановлено, що відповідно до даних особової картки НОМЕР_3 , наказів про прийом та звільнення ОСОБА_1 , дійсно працював в Державному підприємстві «Запорізький автомобільний ремонтний завод» у період з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998. Із висновку вищезазначено акту вбачається, що довідка від 01.06.2022 № 18 за період з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998 на ім`я ОСОБА_1 , видана згідно первинних документів Державного підприємтсва «Запорізький автомобільний ремонтний завод».
11 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-VI.
За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 33 від 18.08.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.
З вказаного рішення вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 13 років 2 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно статті 26 Закону № 1058-VI.
На звернення представника позивача до відповідача-1, надано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 0800-0206-8/55445 від 29.12.2022, зі змісту якого вбачається наступне. Період роботи ОСОБА_1 у вищому професійному училищі № 27 за період з 05.05.1999 по 07.09.2006 відсутній в системі персоніфікованого обліку, тим самим відсутні дані про сплату страхових внесків за цей період по даному підприємству.
При цьому, на звернення представника позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідач-2 надав відповідь листом № 1000-0202-8/134643 від 29.12.2022, в якому йдеться, про наступне. Зокрема, період роботи у Вищому професійному училищі № 27 з 05.05.1999 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу, згідно записів трудової книжки. А період роботи з 01.01.2004 по 07.09.2006 у Вищому професійному училищі № 27 не зараховано до страхового стажу, оскільки у індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відстуня інформація про нарахування заробітної плати та сплату внесків за зазначений період.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (11.08.2022) позивач досяг 60-річного віку (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно паспорту серії НОМЕР_4 від 18.06.1996), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.
Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 33 від 18.08.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. До загального страхового стажу позивача не враховано періоди роботи: з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998, за довідкою від 01.06.2022 № 18, оскільки довідка не завірена. Відповідачем визнано страховий стаж позивача 13 років 2 місяці 8 днів. Про незарахування періоду роботи з 05.05.1999 по 07.09.2006 у вказаному рішенні відповідач-2 не зазначив. При цьому, листом № 1000-0202-8/134643 від 29.12.2022, повідомив позивача про таке. Зокрема, період роботи у Вищому професійному училищі № 27 з 05.05.1999 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу, згідно записів трудової книжки. А період роботи з 01.01.2004 по 07.09.2006 у Вищому професійному училищі № 27 не зараховано до страхового стажу, оскільки у індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відстуня інформація про нарахування заробітної плати та сплату внесків за зазначений період.
Надаючи оцінку посиланням відповідача, стосовно не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 07.09.2006, оскільки у індивідуальних відомостях про застраховану особу довідки ОК-5 відстуня інформація про нарахування заробітної плати та сплату внесків за зазначений період, судом встановлено, що позивач у період з 01.01.2004 по 07.09.2006 працював черговим у Вищому професійному училищі № 27, що підтверджується трудової книжкою серії НОМЕР_5 від 10 вересня 1979, запис № 18- 19. Запис про прийом на роботу та звільнення з роботи засвідчений підписом відповідальної особи підприємства та скріплений печаткою.
Обов`язок сплати страхових внесків згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини 6 та 12

статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску за Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини 1 статті 1, частини 1 статті 4) покладений на страхувальників (роботодавців), які є платниками таких внесків. Отже, найманий працівник не є самостійним платником таких внесків.
Періоди роботи, за які підприємство - страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватись до страхового стажу застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи можливо надати документальне підтвердження фактичної сплати страхувальником страхових внесків. Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність у інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостя про застраховану особу) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17 щодо аналогічних правовідносин, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права.
Стосовно позиції відповідача-1 з приводу не зарахування періоду роботи з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998, за довідкою від 01.06.2022 № 18, оскільки вона не скріплена печаткою підприємства, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Положення пункту 1.5 Інструкції вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком чи інвалідності на загальних підставах.
На думку суду, оскаржене рішення органу Пенсійного фонду є таким, що прийнято без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оспорювані періоди повинні бути зараховані до страхового стажу при призначенні пенсії позивача з 26.05.2022 (пункт 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058).
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає, що в межах спірних правовідносин права позивача порушуються саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

№ 33 від 18.08.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком, а не протиправною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність спірної відмови, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 11.08.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 05.01.2023.
За таких обставин, судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б, ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) про визнання дій та рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 33 від 18.08.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи, а саме: з 03.09.1979 по 29.10.1980, з 14.12.1983 по 06.04.1998, з 01.01.2004 по 07.09.2006, з дня наступного від досягнення пенсійного віку - 26.05.2022.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) від 11.08.2022, з врахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) судові витрати у розмірі 1073 грн 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 06 березня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.