Справа № 420/91/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/91/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №32 від 11.10.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 01.09.1998 року по 03.12.2008 року на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету імені О. О. Богомольця;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 32 відмовлено в призначенні грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. ОСОБА_1 не згоден з рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову в призначенні грошової допомоги так, як загальний страховий стаж позивача в закладах охорони здоров`я та на посадах, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 станове 37 років 2 місяці 0 днів, що перевищує необхідний стаж для призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 35 років для чоловіків. Позивач заперечує щодо не зарахування до спеціального стажу період роботи з 01.09.1998 року по 03.12.2008 року на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, оскільки зазначений заклад та займані посади непередбачені Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 та вважає, що такий висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не відповідає нормам діючого законодавства. Відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно не врахував до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди роботи.

Ухвалою суду від 09.01.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо доводів позовної заяви. Відповідач зазначає, що Враховуючи те, що у Позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Відповідно до наданої трудової книжки, Позивач у період з 01.09.1998 по 03.12.2008 працював на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету імені О.О. Богомольцева який має IV рівень акредитації. Зважаючи на те, що зазначений заклад та посади на яких працював Позивач не передбачені Переліком № 909, у Головного управління були відсутні підстави для врахування спірного періоду до спеціального страхового стажу за трудовою книжкою. Враховуючи вищевикладене Головне управління не порушували прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням 4 наведених доводів Позивачем у позовній заяві, відсутні законі підстави для її задоволення

У відповіді на відзив позивач заперечує щодо наведених відповідачем доводів та зазначає, що наведене відповідачем у відзиві не спростовує фактичного порушення відповідачем прав позивача та обставин протиправності дій відповідача наведених у позові.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , працював на наступних посадах:

з 09.08.1984 року по 01.08.1985 року лікар-інтерн у клінічній лікарні № 12 м. Києва;

з 01.08.1985 року по 26.12.1989 року лікар-хірург у лікарні швидкої медичної допомоги;

з 27.12.1989 року по 03.12.1992 року аспірантура на кафедрі швидкої та невідкладної допомоги Київського інституту удосконалення лікарів;

з 04.12.1992 року по 30.04.1994 року завідуючий відділення швидкого реагування у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги;

з 01.05.1994 року по 25.05.1994 року лікар-хірург клініки невідкладної хірургії №1 у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги;

з 26.05.1994 року по 14.05.1996 року директор клініки невідкладної хірургії №1 у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги;

з 15.05.1996 року по 30.10.1997 року завідуючий хірургічним відділенням №4 у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги;

з 01.11.1997 року по 08.09.1998 року лікар-хірург хірургічного відділення №3 у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги;

з 09.09.1998 року по 03.12.2008 року асистент кафедри хірургії стоматологічного факультету, доцент кафедри хірургії стоматологічного факультету Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця;

з 10.12.2008 року по 04.05.2009 року лікар-хірург (лапароскопіст) кабінету лапароскопійних методів лікування хірургічного відділення Київської обласної клінічної лікарні;

з 05.05.2009 року по 31.08.2010 року в.о. завідувача, завідувач Центром загальної, мініінвазивної та ендокринної хірургії;

з 01.09.2010 року по 31.12.2010 року лікар-хірург госпрозрахункового Центру лапароскопічної, реконструктийно-відновлювальної та естетичної хірургії;

з 01.01.2011 року по 20.09.2011 року в.о. завідувача госпрозрахункового Центру лапароскопічної, реконструктийно-відновлювальної та естетичної хірургії;

з 21.09.2011 року по 01.12.2011 року лікар-хірург госпрозрахункового Центру лапароскопічної, реконструктийно-відновлювальної та естетичної хірургії;

з 23.11.2012 року по 03.10.2022 року доцент кафедри хірургії та судинної хірургії Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика.

03.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

11.10.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення №32 від 11.10.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У вказаному рішенні відмову обґрунтовано наступним6 «Згідно із пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30: років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Враховуючи вимоги пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж 35 років.

До спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, не враховано період роботи з 01.09.1998 по 03.12.2008 на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету імені О.О.Богомольцева, оскільки зазначений заклад та займані посади непередбачені Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.».

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати.

Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788 - ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»(далі - Перелік № 909).

Так, спірним рішенням про відмову в призначенні грошової допомоги до спеціального стажу не зараховано період роботи з 01.09.1998 року по 03.12.2008 року на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, оскільки зазначений заклад та займані посади не передбачені Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України року № 909 від 04.11.1993 року.

Як встановлено судом позивач з 01.11.1997 року по 08.09.1998 року працював лікарем-хірургом хірургічного відділення №3 у Науково-практичному об`єднанні швидкої медичної допомоги а з 09.09.1998 року по 03.12.2008 року асистентом кафедри хірургії стоматологічного факультету, доцент кафедри хірургії стоматологічного факультету Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця.

Суд зазначає, що Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають:

Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, закла ди охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри (лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії (фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти).

Медико-соціальні експертні комі сії, бюро судово-медичної експертизи (лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Тобто, посада асистента кафедри хірургії стоматологічного факультету, доцента кафедри хірургії стоматологічного факультету не значиться у Переліку № 909.

Отже, відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» незарахувавши до спеціального стажу період роботи з 01.09.1998 року по 03.12.2008 року на посадах асистента кафедри, доцента Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позо не належить до задоволення.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1073,60 грн. судового збору, проте, судом відмовлено у задоволенні позову, а тому сплачений судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 03.03.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.