Справа № 380/33/23
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року

справа №380/33/23

провадження № П/380/33/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 12, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та нарахування пенсії за вислугу років у розмірі 40% відповідної суми грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 із 03.11.2022 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснити перерахунок та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до приписів пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку: за вислугу років 20 років 55 процентів відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідної суми грошового забезпечення, та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.11.2022, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення його із пенсії інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, листом від 02.12.2022 за №17619-17589/Ж-52/8-1300/22 відмовило в переведенні на пенсію за вислугу років. Стверджує, що позивач хоча і немає календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років, проте у нього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів Постанови № 393, а саме вислуга років у пільговому обчисленні понад 22 роки.

Ухвалою суду від 04.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 20.01.2022 за вх. № 1273ел, у якому зазначає, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області листом від 06.02.2017 №30/31/01-2017 скеровано подання про призначення пенсії по інвалідності позивачу, зокрема подання, грошовий атестат, заява позивача. З 21.12.2016 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262 в розмірі 40 % грошового забезпечення. Календарна вислуга років позивача на день звільнення становить - 18 років 02 місяці 21 день, а отже відсутні законні підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 12, 13 Закону України № 2262. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до витягу із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 12.12.2016 №498 о/с, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 , дільничого офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Трускавецького відділення поліції Дрогобицького відділу поліції, з 20 грудня 2016 року.

Згідно з витяг з наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.01.2016 №43о/с, (в доповнення до наказу ГУНП від 08.12.2016 №498 о/с), вислуга років для призначення пенсії у календарному обчисленні становить: 18 років 07 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні: 22 роки 08 місяців 22 дні.

З 21.12.2016 позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі 40% відповідних сум грошового забезпечення згідно ст. 21 Закону-2262. Зазначене не заперечується сторонами.

03.11.2022 звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом від 02.12.2022 за №17619-17589/Ж-52/8-1300/22 відмовив позивачу у переведенні на пенсію за вислугу років, оскільки, відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію (витяг з наказу від 12.12.2016 №498о/с), вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 02 місяці 21 день, відповідно підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п «а» ст. 12 Закону -2262 немає, оскільки пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2016 по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону № 2262-ХІІ.

Згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, серед іншого: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», та деяких інших осіб додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця - на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Суд дійшов висновку, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, пункт «а» статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

У свою чергу, положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та постанови підпунктів «а» та «г» пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, відповідно до Відповідно до витягу із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 12.12.2016 №498 о/с, відповідно до Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 , дільничого офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Трускавецького відділення поліції Дрогобицького відділу поліції, з 20 грудня 2016 року.

Згідно з витягу з наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.01.2016 №43о/с, (в доповнення до наказу ГУНП від 08.12.2016 №498 о/с), вислуга років для призначення пенсії у календарному обчисленні становить: 18 років 07 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні: 22 роки 08 місяців 22 дні.

У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, а також, в нього відсутній відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 2 Постанови № 393.

Позивач на дату звільнення 20.12.2016 мав вислугу в календарному обчисленні 18 років 02 місяці 21 день, а у пільговому обчисленні 22 роки 08 місяців 22 дні.

Як судом зазначалось вище, пункт «а» статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Тобто, відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та правомірно відмовив позивачу у переводі із пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону № 2262.

Посилання позивача на те, що вислугу років для призначення пенсії слід обраховувати виходячи з норм права, які були чинним на дату прийняття позивача на службу, а не на дату звільнення зі служби і в такому випадку у відповідача виник обов`язок призначення йому пенсії за вислугою років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", судом відхиляються, виходячи із наступного.

Так, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії у 2016 році, спірні правовідносини було врегульовано нормами Закону України № 2262-XII, які передбачали виникнення у особи права на пенсію за цим законом при мінімальній вислузі 23 років і більше, а тому питання щодо наявності у позивача права на пенсійне забезпечення, як працівника податкової міліції, має вирішуватись у відповідності до вказаної норми.

З врахуванням зазначеного, є можливим дійти висновку про те, що для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його вислуга років мала становити 23 років і більше.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, загальна вислуга років позивача становить менше 23 років, що власне самим позивачем не заперечується.

Разом з тим, оскільки станом на дату прийняття на службу у позивача була відсутня вислуга років - 20 років, а тому у період дії ст.12 Закону 2262-XII у редакції до 08.07.2011 року (20 років) позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при внесенні змін до ст.12 Закону 2262-XII з 08.07.2011 (23 роки і більше) не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки в розумінні п.1 Порядку №3-1 позивач не є особою, яка має право на пенсію згідно із Законом 2262-XII, підстави для підготовки документів позивача для призначення пенсії згідно із Законом №2262-XII у відповідача були відсутні, що в свою чергу свідчить на користь необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрати не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.