Справа № 320/845/22
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Київ № 320/845/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у складанні висновку про призначення позивачеві грошової допомоги та направлення його разом із документами до Міністерства внутрішніх справ України;

- зобов`язати відповідача підготувати висновок про призначення позивачеві грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності та направити його разом із відповідними документами до Міністерства внутрішніх справ України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що після встановлення йому з 08.12.2020 інвалідності ІІ групи, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. У зв`язку із цим він звернувся з відповідною заявою про призначення йому такої допомоги до відповідача. Однак у відповідь отримав лист, в якому відповідач повідомив, що підстави для складання висновку та направлення до МВС України матеріалів для прийняття відповідного рішення щодо призначення йому одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки встановлення йому ІІ групи інвалідності відбулось у період понад два роки від дати встановлення ІІІ групи інвалідності, що суперечить пункту 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. На переконання позивача, тим самим відповідач фактично вирішив питання щодо наявності/відсутності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, чим втрутився в повноваження Міністерства внутрішніх справи України, а тому він звернувся із цим позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 31.01.2022 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що згідно з пунктом 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк із дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. Тобто чинним законодавством визначено, що на УМВС України в Київській області покладено обов`язок щодо формування відповідного пакету документів на підставі пунктів 6 або 7 Порядку, перевірки відповідності поданих документів до норм постанови Кабінету Міністрів України № 850 та складання висновку. У свою чергу, пунктом 4 Порядку № 850 законодавець обмежив право на виплату одноразової грошової допомоги в більшому розмірі при встановлені вищої групи інвалідності під час повторного огляду МСЕК терміном в 2 роки. Відтак у зв`язку з невідповідністю поданого позивачем пакету документів вимогам пункту 4 Порядку № 850, яка полягала в тому, що з моменту його первинного огляду МСЕК до дати встановлення вищої групи інвалідності пройшло більше 2 років, відповідачем висновок щодо призначення йому одноразової грошової не складався та до МВС України не направлявся. З огляду на зазначене, відповідач уважає, що діяв правомірно, а тому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено таке.

23.07.2012 ОСОБА_1 було установлено третю групу інвалідності, причиною якої стало захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС та 60% втрати професійної працездатності.

20.08.2012 МВС України був затверджений висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30 937 грн. 80 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 707.

Платіжним дорученням від 24.09.2012 № 2006 Головним управлінням ОСОБА_1 була перерахована одноразова грошова допомога у розмірі 30 937 грн. 80 коп. через АТ «Ощадбанк».

З надісланих сторонами документів вбачалося, що другу групу інвалідності, причиною якої стало захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС та 70% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 установлено з 08.12.2020.

Позивач уважає, що внаслідок встановлення йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання в більшому розмірі одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Із метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням з 08.12.2020 ІІ групи інвалідності, ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України в Київській області з відповідною заявою від 30.06.2021 про виплату вказаної допомоги.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви, Головою Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області надіслано позивачу лист від 19.07.2021 № 29/2-516, в якому повідомлено, що підстави для складання висновку та направлення до МВС України матеріалів для прийняття відповідного рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.

При цьому, обґрунтовуючи відсутність підстав для складання та направлення до МВС України висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в листі від 19.07.2021 № 29/2-516 зазначено, що згідно з пунктом 4 Порядку № 850 право на доплату грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники, яким встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду. Натомість між датою первинного огляду МСЕК та встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності до дати повторного огляду та встановлення йому ІІ групи інвалідності пройшло більше двох років.

Уважаючи дії відповідача щодо не складання та не подання до МВС України висновку та відповідних документів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ) визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання Закону України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Таким чином, за колишніми працівниками органів внутрішніх справ зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 565-ХІІ, відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Частиною шостою статті 23 Закон № 565-ХІІ визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.10.2015 № 580, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Вказаний Порядок № 850 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Водночас, пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що у випадку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому суд зазначає, що право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку з виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.

Процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку зі встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.

Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.

Зокрема, пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

У свою чергу, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк із дня реєстрації документи, зазначені в пункті 7 цього Порядку та умов, а також висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку № 850).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 850, МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, суд зазначає, що у розумінні норм пункту 8 Порядку № 850 відповідач наділений повноваженнями лише на подання до МВС України у 15-денний строк, із дня реєстрації поданої особою заяви та усіх документів, висновку щодо виплати такій особі одноразової грошової допомоги разом із наданими документами.

При цьому, при виконанні вказаних повноважень, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області має лише право перевірити дотримання особою вимог пункту 7 Порядку № 850, у частині надання нею усіх визначених цим пунктом документів, та, відповідно, може відмовити особі в складанні та надсиланні до МВС України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги лише у випадку ненадання цих документів.

Відтак, ні норми статті 23 Закон № 565-ХІІ, ні норми Порядку № 850 не наділяють Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області повноваженнями на вивчення поданих особою документів на предмет наявності чи відсутності у такої особи права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, й не наділяють відповідача правом на прийняття рішення про відсутність підстав для направлення висновку та поданих особою документів про призначення одноразової грошової допомоги на розгляд МВС України.

Під час розгляду справи судом безспірно встановлено, що Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення одноразової грошової допомоги та доданих до неї документів відмовила йому у складанні висновку та направленні до МВС України матеріалів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги.

При цьому, обґрунтовуючи відсутність підстав для складання та направлення до МВС України висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області в листі від 19.07.2021 № 29/2-516 зазначила про невідповідність поданих позивачем документів вимогам пунктом 4 Порядку № 850, оскільки між датою первинного огляду МСЕК та встановлення йому ІІІ групи інвалідності до дати повторного огляду та встановлення йому ІІ групи інвалідності пройшло більше двох років.

Із цього приводу суд зазначає, що перевіряючи дотримання позивачем вимог пункту 4 Порядку № 850 при його зверненні із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, відповідач фактично перебрав на себе функції МВС України та вирішив по суті питання наявності/відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, тим самим порушив норми пунктів 7-9 Порядку № 850, оскільки мав повноваження лише здійснити перевірку подання позивачем усіх необхідних документів, передбачених пунктом 7 Порядку № 850, та складання і надсилання до МВС України висновку та матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги, за умови надання заявником усіх необхідних документів.

У свою чергу, прийняття рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, згідно з пунктом 9 Порядку № 850, є повноваженнями МВС України, а не відповідача.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, до яких відноситься відповідач, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене правове регулювання спірних правовідносин, а також встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що дії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови позивачу в складанні відповідного висновку та поданні до МВС України матеріалів щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, є протиправним, оскільки вчинені з порушенням норм Порядком № 850.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Крім того суд акцентує увагу, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Верховний суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, а також керуючись повноваженнями, наданими частини другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача, скласти та подати до МВС України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому з 08.12.2020 ІІ групи інвалідності разом із іншими поданими документами для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні йому вказаної допомоги.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, ретельно перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у складанні та поданні на розгляд до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням з 08.12.2020 ІІ групи інвалідності та поданих ним документів.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15) скласти та подати на розгляд до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому з 08.12.2020 ІІ групи інвалідності разом із поданими ним документами.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.