Справа № 522/16517/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 522/16517/22
Головуючий в 1 інстанції: Федчишена Т.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 у справі №522/16517/22 про повернення позовної заяви

У С Т А Н О В И В:

07.12.2022 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просило суд примусово видворити з України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До позовної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було додано клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому позивач вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду є ухилення ОСОБА_1 від виїзду з України в добровільному порядку та невиконання рішення про примусове видворення від 22.04.2022 №179. У період з квітня по грудень 2022 року позивач неодноразово здійснював заходи щодо розшуку іноземця та після виявлення ОСОБА_1 05.12.2022, орган міграційної служби без зволікань звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2021 у справі №522/16517/22 підстави пропуску строку звернення до суду, вказані Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, визнано неповажними.

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Вірменія, про примусове видворення за межі території України залишено без руху.

15.12.2022 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області до Приморського районного суду м. Одеси подано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом.

В обґрунтування означеного звернення ГУ ДМС в Одеській області зазначало, що вперше ОСОБА_1 виявлено 22.04.2022, у зв`язку з чим суб`єктом владних повноважень прийнято рішення від 22.04.2022 №179 про примусове повернення в країну походження та зобов`язано іноземця покину територію України у термін до 20.05.2022. Згідно із розпискою від 22.04.2022 ОСОБА_2 зобов`язався покинути територію України в термін до 20.05.2022. У подальшому, співробітника органу міграційної служби неодноразово здійснювалась перевірка іноземних громадян, які не виконали рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну. Натомість, встановити місце перебування ОСОБА_1 не вдалося можливим. Також, ГУ ДМС в Одеській області до УСБУ в Одеській області та ГУНП в Одеській області направлено листи від 27.05.2022 №5100.5.7-3585/51.3-22, №5100.5.7-3586/51.3-22 стосовно вжиття заходів у разі виявлення громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 . Як вказує позивач, іноземця виявлено лише 05.12.2022. Крім того, суб`єкт владних повноважень акцентував увагу на особливостях провадження у справах з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, введення в Україні воєнного стану, систематичних відключеннях електроенергії в місті Одесі з жовтня по грудень 2022 року, а також на наявності нього гарантованого права доступу до правосуддя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 у справі №522/16517/22 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними.

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив із того, що районним судом уже надавалась оцінка обставинам щодо виявлення відповідача 05.12.2022 та розгляду даної категорії справ за обов`язкової участі сторін. Також, судом загальної юрисдикції зазначено, що вжиття позивачем заходів щодо розшуку іноземця не свідчить про наявність непереборних обставин, які унеможливлювали звернення до суду у визначений законом строк.

Не погодившись із вищевказаним судовим рішенням Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, порушення норм процесуального права, вказуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування судом обстави, що мають значення для справи, викладено прохання скасувати оскаржуване судове рішення з направлення справи до суду загальної юрисдикції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 у справі №522/16517/22 не надавалась оцінка вжитим ГУ ДМС в Одеській області заходам щодо виявлення іноземця. Подаючи до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом позивачем конкретизовано, яких саме заходів вживалось органом міграційної служби з метою виявлення ОСОБА_1 , а також надано відповідні докази. Натомість, повертаючи позовну заяву районним судом вказаним обставинам оцінку не надано. Решта доводів апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом дублюють зміст заяви про поновлення такого строку.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 22.04.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №179 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства.

Означеним актом індивідуальної дії вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 20.05.2022.

Згідно із наявною у матеріалах справи розпискою від 22.04.2022, громадянин Вірменії ОСОБА_2 зобов`язався залишити територію України не пізніше 20.05.2022.

Інститут «Строків звернення до адміністративного суду» закріплено у статті 122 КАС України.

Згідно із частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, тримісячний строк для звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду з позовом обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їхнього в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно із частиною 6 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, у разі виявлення підстав, передбачених частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

Частиною першою статті 289 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, підстави, які надають позивачу право на пред`явлення до суду заявлених у даному позові вимог виникають у суб`єкта владних повноважень після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення в країну походження.

Як установлено судом апеляційної інстанції, у рішенні від 22.04.2022 №179 визначено громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк покинути територію України у термін до 20.05.2022.

Обчислення процесуального строку унормовано статтею 120 КАС України, відповідно до якої перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, перебіг тримісячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався 21.05.2022 та закінчився 22.08.2022, оскільки 21.08.2022 вихідний день (неділя).

Натомість, дану позовну заяву до Приморського районного суду м.Одеси Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області подано лише 07.12.2022, тобто більш ніж через три місяці після спливу визначеного приписами процесуального законодавства строку.

Також, апеляційний адміністративний суд уважає необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочинається з моменту безпосереднього виявлення іноземця, оскільки вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог, тобто після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення в країну походження.

Крім того, колегія суддів відмічає, що особливості провадження у справах за адміністративним позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 КАС України, затримання іноземців або осіб без громадянства - статтею 289 КАС України.

Вказаними законодавчими приписами передбачено імперативну норму щодо розгляду справ за обов`язковою участю сторін.

Проте, такі особливості провадження не впливають на обставини, з якими процесуальний закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, що відповідно спростовує доводи скаржника у відповідній частині апеляційної скарги.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом в постанові від 08.08.2019 у справі №362/1634/19, які є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи.

Стосовно введення в Україні воєнного стану колегія суддів зазначає таке.

Так, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дію якого наразі продовжено до 20.05.2023 включно.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Отже, лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку звернення до суду.

Державний орган має обґрунтувати та подати належні докази на підтвердження того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на його роботу.

Натомість, таких доказів матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи суб`єкта владних повноважень щодо відключення електроенергії, з огляду на те, що організація роботи державного органу за вказаної обставини не впливає на перебіг строку звернення до суду.

До того ж, колегія суддів уважає за доцільне відмітити, що жодних доказів на підтвердження періоду часу в межах якого в ГУ ДМС в Одеській області було відсутнє електропостачання матеріали справи не містять.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Натомість, ані під час розгляду спірного питання в суді першої інстанції, ані під час його перегляду в суді апеляційної інстанції, позивач не наводить жодних обґрунтувань та не надає будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наведені ГУ ДМС в Одеській області підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом не є поважними.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів уважає правильним висновок суду загальної юрисдикції щодо повернення позовної заяви позивачеві.

Крім того, апеляційний суд відмічає, що з урахуванням положень ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного судового рішення районним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.122, 123, 169, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2022 у справі №522/16517/22 про повернення позовної заяви без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.