Справа № 465/6183/22
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

465/6183/22
2-а/465/166/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

03.03.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року, -

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовною заявою про скасування постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2022 року вказаний адміністративний позов залишено без руху на надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме для сплати судового збору за подання адміністративного позову у визначеному розмірі, подачі заяви про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом та надання належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови.

15.02.2023 року на адресу суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви. Позивач зазначає, що оскаржувану постанову серії ЕАР № 5501042, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, винесено 18.06.2022 року та в день її винесення позивач вказану постанову не отримав, таку органом поліції булло надіслано на його поштову адресу за місцем реєстрації позивача, де він в дійсності не проживає. 24.06.2022 року позивач уже подавав аналогічний адміністративний позов про скасування цієї ж постанови, однак 07.07.2022 року він був залишений без руху та згодом залишений судом без розгляду. В подальшому, після залишення позову без розгляду, подати позовну заяву було неможливо у зв`язку із початком повномасштабної війни. До своєї заяви, поданої на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху, позивачем також долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп.

Вивчивши подані позивачем матеріали на виконання вимог ухвали від 07.11.2022 року, суддя вважає, що наявні підстави для повторного залишення позовної заяви без руху з наступних підстав.

У своїй заяві позивач вказав, що пропуск строку звернення до суду зумовлений, зокрема, несвоєчасним отриманням ним постанови, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що за адресою своєї реєстрації, на яку було скеровано органом поліції оскаржувану постанову, він в дійсності не проживає.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, які є частиною законодавства України, неодноразово наголошував на тому, що кожна сторона повинна добросовісно користуватися процесуальними правами, цікавитися розглядом своєї справи та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (далі- Закон) реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 вищевказаного Закону декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування.

Таким чином, скерування органом, яким винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на офіційну адресу реєстрації такої особи є належним виконанням вимог ст.285 КУпАП суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, фактичне проживання особи не за місцем своєї реєстрації тягне за собою будь-які процесуальні ризики виключно для цієї особи, яка не повідомила про зміну свого місця проживання у визначеному Законом порядку.

Крім цього, як вбачається з матеріалів адміністративного позову, твердження позивача в частині обгрунтування причин пропуску строку на подання адміністративного позову несвоєчасністю отримання копії оскаржуваної постанови повністю спростовуються наявними матеріалами, поданими самим же позивачем. Так, з долученої копії адмінстративного позову від 24.06.2022 року вбачається, що аналогічний позов про скасування постанови по притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП подавався позивачем до Франківського районного суду м. Львова 24.06.2022 року та в додатках до такої позовної заяви позивачем долучено копію постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року, з чого слідує, що станом на час первісного звернення до суду, а саме 24.06.2022 року, у розпорядженні позивача була наявна копія постанови від 18.06.2022 року, яку він оскаржує і в даній справі. Як зазначає сам же позивач, в подальшому його алдміністративний позов від 24.06.2022 року був залишений без руху і згодом повернутий без розгляду.

Відтак суд вважає, що перебування у провадженні суду адміністративної справи про скасування постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року, яку позивач ініціював в червні 2022 року та в подальшому протягом усього часу перебування справи у провадженні суду недобросовісно користувався процесуальними правами, не був зацікавлений у розгляді своєї справи та не виконував належним чином своїх процесуальних обов`язків, що в результаті зумовило повернення такого позову позивачу без розгляду, не може бути належною підставою для поновлення строку для звернення до суду.

Щодо твердження позивача, що введення 24.02.2022 року на території України військового стану унеможливлювало його звернення до суду з позовом суддя вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що саме по собі введення воєнного стану не є поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду, враховуючи що військовий стан на території України діяв і на день первісного звернення позивача до суду 24.06.2022 року з аналогічним позовом, і такий стан ніяким чином не перешкоджав поданню позовної заяви. В подальшому аналогічний позов після повернення первісного поданий через чотири місяці. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, що у м. Львові, де він проживає та де безпосередньо не ведуться бойові дії, існували будь-які об`єктивні перешкоди для позивача для звернення з позовом до суду у розумні строки. Таким чином, позивачем не доведено, що зволікання із подачею позовної заяви не мало суб`єктивного характеру, тобто не залежало від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду. Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року в справі №990/115/22. При цьому, у вказаній постанові акцентується увага на те, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У даному ж випадку позивач не посилається на будь-які об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до суду з позовом, а лише в узагальнюючій формі констатує введення в Україні воєнного стану, що згідно наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду не може вважатися поважною причиною пропуску процесуальних строків.

За таких обставин подана позивачем заява про поновлення строку не може вважатися обґрунтованою, а викладені в ній підстави - поважними.

А тому, вказані позивачем у такій заяві причини пропуску строку слід визнати неповажними та залишити у відповідності до вимог ч.1 ст.123 КАС України його позовну заяву без руху, надавши можливість протягом встановленого строку вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку.

У межах визначеного строку для усунення недоліків позивачу необхідно надати суду докази поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду та вказати інші підстави для поновлення цього строку, якщо такі наявні.

Крім цього, позивачу слід врахувати, що ухвалою судді від 07.11.2022 року, якою його позовну заяву було залишено без руху, також вказувалось на необхідність подання належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року. Однак, незважаючи на це, вказаний недолік позивачем до цього часу не усунуто, матеріали справи містять виключно незавірену, звичайну ксерокопію оскаржуваної постанови, завіреної копії до заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем не додано.

Керуючись ст.ст.123, 160, 161, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Визнати неповажними вказані позивачем ОСОБА_1 у його заяві від 15.02.2023 року причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАР № 5501042 від 18.06.2022 року - залишити без руху.

Надати позивачу строк - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для наведення інших підстав поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, надання доказів поважності причин його пропуску, а також подання до суду належним чином завіреної копії оскаржуваної постанови.

Попередити позивача, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали та визнання неповажними причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду після наведення позивачем інших підстав для цього позовна заява відповідно до положень ч.2 ст.123, ч.4 ст.169 КАС України підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Суддя Величко О.В.