Справа № 761/26777/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви

01 березня 2023 року м. Київ 761/26777/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 200 000,00 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача майнову шкоду в розмірі 200 000 грн, у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2022 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2022 та закрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.12.2022 передано справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди до Окружного адміністративного суду м. Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції до якого віднесено розгляд справи.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 (далі по тексту - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку із чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, а саме шляхом подання до суду: заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження наявності обставин, що зумовили пропуск позивачем строку звернення до суду.

На адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви представника позивача, у якій останній зазначив, що позивач не вважає, що його позов подано з порушенням правил підвідомчості, оскільки судом першої інстанції позов було розглянуто і ухвалено рішення на користь позивача, а закриття провадження апеляційним судом мало місце виключно через відсутність єдності судової практики і непослідовність позицій Верховного Суду у даній категорії справ.

Також позивач звертав увагу суду на те, що право позивача на відшкодування шкоди, виникло не в 2015 році, як вказує суд, а лише у вересні 2019 року, після того як банк було припинено як юридичну особу та позивач остаточно втратив можливість отримати гарантоване відшкодування в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв`язку з бездіяльністю уповноваженої особи ФГВФО, яка полягала у невиконанні рішення суду, ухваленого 22.05.2019 року, та в подальшому у зв`язку з ліквідацією банку, позивач втратив право вимоги гарантованої суми відшкодування за вкладом, внаслідок чого отримав право вимагати,заподіяну невиконанням рішення суду матеріальну шкоду. Позивач також наголошував, що звернення до адміністративного суду з цим позовом, є останнім способом захисту та відновлення порушеного права і відмова у доступі до правосуддя, потягне абсолютну неможливість відновити права позивача, внаслідок помилки держави.

Таким чином, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки передача справи у зв`язку з непідвідомчістю за встановленою юрисдикцією, на переконання позивача не може вважатись первинною подачею позову до суду. Однак, якщо суд дійде протилежного висновку позивач просить поновити строк звернення до суду у зв`язку зі зверненням до суду загальної юрисдикції у межах загального строку позовної давності.

Дослідивши подану представником позивача заяву про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої-другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як було зазначено судом в ухвалі суду від 13.02.2023 «… 22.05.2019 Верховний Суд постановою у справі № 826/2150/16 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язання Уповноваженої особи Фонду Пантіної Л.О. надати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладників ПАТ «Старокиївський банк».

Попри те, позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений Кодексом адміністративного судочинства України та не зазначив поважних причин пропуску строку звернення до суду.».

Суд звертає увагу позивача, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не вважає, що його позов подано з порушенням правил підвідомчості, оскільки судом першої інстанції позов було розглянуто і ухвалено рішення на користь позивача, а закриття провадження апеляційним судом мало місце виключно через відсутність єдності судової практики і непослідовність позицій Верховного Суду у даній категорії справ не приймаються судом до уваги, оскільки в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху не було зазначено відомостей щодо юрисдикційної підсудності.

Доводи позивача стосовного того, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущений, оскільки датою звернення позивача до суду з вимогами у даній справі є серпень 2020 року, коли він направив позовну заяву про стягнення шкоди по даній справі до Шевченківського районного суду м. Києва в межах строку звернення у порядку цивільного судочинства не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини не є поважними обставинами пропуску шестимісячного строку звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суд наголошує, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Як зазначив позивач право позивача на відшкодування шкоди, виникло лише у вересні 2019 року, після того як банк було припинено як юридичну особу та позивач остаточно втратив можливість отримати гарантоване відшкодування в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», водночас до суду позивач звернувся у серпні 2020 року, тобто поза межами строку звернення до суду. Водночас, обрання позивачем способу захисту порушеного права - звернення до місцевого загального суду з позовом не є об`єктивними причинами пропуску шестимісячного строку звернення до суду оскільки вказані обставини не були непереборними чи вимушеними певними стихійними обставинами, тощо а залежали від волевиявлення особи позивача.

Крім того, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого та оформлення належним чином позовної заяви залежить саме від позивача. При цьому, позивач не позбавлений був права на звернення саме до адміністративного суду.

Так, відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 зазначено, що «закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах».

У постановах Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 400/3065/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 та від 17 червня 2020 року у справі № 916/1689/17 міститься висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Наведене у підсумку дає підстави вважати, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості / підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.08.2021 року у справі № 500/485/20.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Водночас, доводи позивача стосовно того, що якщо суд дійде протилежного висновку то позивач просить поновити строк звернення до суду у зв`язку зі зверненням до суду загальної юрисдикції у межах загального строку позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки не містять інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони.

Слід зазначити, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Legesvigilantibusnondormientibussubveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки, суду необхідно встановити поважність причин пропуску строку звернення до суду саме за заявою учасника та на підставі поданих стороною доказів на підтвердження таких обставин, суд вважає за необхідне з метою забезпечення правового принципу доступу позивача до правосуддя, суддя дійшов висновку щодо необхідності продовження процесуального строку усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 шляхом подання безпосередньо до суду: заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приписами частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд звертає увагу позивача, що у разі невиконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у відповідності до приписів пункту 2 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст.ст. 121, 169, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

1. Продовжити встановлений ухвалою від 13 лютого 2023 про залишення позовної заяви без руху процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви.

2. Встановити ОСОБА_1 п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

3. Копію даної ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Панова Г. В.