Справа № 140/6609/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 березня 2023 року

м. Київ

справа № 140/6609/21

адміністративне провадження № К/990/5985/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року

у справі №140/6609/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у Волинській області

про визнання протиправними та скасування наказів щодо встановлення та виплати премії, додаткової доплати, матеріальної допомоги на оздоровлення і на вирішення соціально-побутових питань, спонукання до вчинення певних дій

В С Т А Н О В И В :

26.06.2021р. (згідно з відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Волинській обл., в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в частині скасування надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в період з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити надбавку поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно в розмірі 15 відсотків від посадового окладу, що складає 1872 грн. 58 коп.;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити надбавку поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час з 01.06.2016р. по 05.03.2021р. включно у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час, що складає 28074 грн. 50 коп.;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції з 01.05.2016р. по 05.03.2021р. включно в розмірі до 100 % від грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу з врахуванням окладу за спеціальним званням, нарахованої надбавки за стаж служби, що складає 436200 грн. 02 коп.;

- визнати протиправними та скасувати накази відповідача № 351 о/с від 24.11.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 25 о/с від 25.01.2021р., № 52 о/с від 22.02.2021р., № 88 від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати позивачу частини грошового забезпечення - премії;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити премію, як частину грошового забезпечення, з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно в розмірі до 91,07 % від грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу з врахуванням окладу за спеціальним званням, нарахованої надбавки за стаж служби, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції, що складає 62783 грн. 96 коп.;

- визнати протиправними та скасувати накази ГУ НП у Волинській обл. № 288 о/с від 23.09.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 88 о/с від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в сумі 17706 грн. 38 коп. та матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 60548 грн. 92 коп. на загальну суму 78255 грн. 30 грн. відповідно;

- визнати протиправними та скасувати накази відповідача № 223 о/с від 23.07.2020р., № 258 о/с від 25.08.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати додаткової доплати, згідно постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 375 від 29.04.2020р.;

- зобов`язати встановити, нарахувати і виплатити додаткову доплату згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. в період з 10.03.2020р. по 05.03.2021р. в сумі 143213 грн. 43 коп.;

- стягнути додаткову доплату згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. в сумі 143213 грн. 43 коп.;

- визнати протиправною бездіяльність в частині невиплати індексації грошового забезпечення в період 01.06.2016р. по жовтень 2017 року включно в сумі 3474 грн. 97 коп.;

- зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення в період з 01.06.2016р. по жовтень 2017 року включно в сумі 3474 грн. 97 коп.;

- стягнути на користь позивача нараховану індексацію грошового утримання з 01.06.2016р. по жовтень 2017 року включно в сумі 3474 грн. 97 коп.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. позовні вимоги у частині визнання протиправними та скасування наказів відповідача № 351 о/с від 24.11.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 25 о/с від 25.01.2021р., № 52 о/с від 22.02.2021р., № 88 від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати позивачу частини грошового забезпечення - премії; зобов`язання встановити, нарахувати і виплатити премію, як частину грошового забезпечення, з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно в розмірі до 91,07 % від грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, з врахуванням окладу за спеціальним званням, нарахованої надбавки за стаж служби, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції, що складає 62783 грн. 96 коп.; визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП у Волинській обл. № 288 о/с від 23.09.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 88 о/с від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань; зобов`язання встановити, нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в сумі 17706 грн. 38 коп. та матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 60548 грн. 92 коп. на загальну суму 78255 грн. 30 грн. відповідно; визнання протиправними та скасувати наказів відповідача № 223 о/с від 23.07.2020р., № 258 о/с від 25.08.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати додаткової доплати, згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р.; зобов`язання встановити, нарахувати і виплатити додаткову доплату згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. в період з 10.03.2020р. по 05.03.2021р. в сумі 143213 грн. 43 коп.; стягнення додаткової доплати згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. в сумі 143213 грн. 43 коп., залишено без розгляду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. позов задоволено частково; зобов`язано відповідача ГУ НП у Волинській обл. здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 в період з 01.06.2016р. по 05.03.2021р. доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час; визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Волинській обл. щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно; зобов`язано ГУ НП у Волинській обл. провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022р. ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. скасовано і направлено справу щодо частини позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції; апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ГУ НП у Волинській обл. задоволено частково; рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ГУ НП у Волинській обл. здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 в період з 01.06.2016р. по 05.03.2021р. доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час скасовано та прийнято постанову, якою наведені позовні вимоги задоволено частково; зобов`язано ГУ НП у Волинській обл. здійснити нарахування та виплату позивачу доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за періоди, що наведені у листах Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській обл. №№ 6051/52/01-2021, 1286/52/1/01-2021 від 06.04.2021р., 07.04.2021р. відповідно; в задоволені решти позовних вимог у цій частині відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2022р. в адміністративній справі № 140/6609/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд ухвалив:

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції у Волинській обл. № 351 о/с від 24.11.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р., № 25 о/с від 25.01.2021р., № 52 о/с від 22.02.2021р., № 88 від 23.03.2021р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення - премії.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премію, як частину грошового забезпечення, з 01.11.2020р. по 05.03.2021р. включно, відповідно до поданих списків керівників структурних підрозділів та відділів (відділень) поліції із пропозиціями щодо преміювання особового складу, із урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції у Волинській обл. № 223 о/с від 23.07.2020р., № 382 о/с від 24.12.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової доплати згідно постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020р. «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» за червень 2020 року - 34 %, вересень 2020 року - 32,14 % відповідно.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату згідно постанови КМ України № 375 від 29.04.2020р. за періоди червня, серпня і вересня 2020 року, січня 2021 року, виходячи із граничного розміру 50 відсотків грошового забезпечення, із урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Волинській обл. № 288 о/с від 23.09.2020р. в частині встановлення, нарахування і виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській обл. встановити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, згідно поданого ним рапорту, із урахуванням виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській обл. розглянути рапорти ОСОБА_1 про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, що подані ним в лютому 2021 року під час служби в поліції, із інформуванням в установленому порядку про результати їх розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України").

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржник підставою касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України.

В обґрунтовування зазначеної підстави, скаржник вказує, що під час ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови, ним не було враховано постанови Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №808/1629/18, від 11.07.2019 у справі №819/1613/16, від 06.05.2020 у справі №813/4032/17, від 04.07.2018 у справі №805/1182/7-а, від 27.04.2020 у справі №816/2038/17, від 16.04.2020 у справі №818/1157/17, від 16.04.2020 у справі №805/1874/18-а, від 27.11.2019 у справі №810/2990/17 та від 28.10.2020 у справі №818/819/17, в яких викладено висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, допущені порушення принципів адміністративного судочинства, невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, а також судом апеляційної інстанції допущено втручання у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень, що суперечить нормам законодавства, що порушує принцип розподілу влади та не враховано висновки Верховного Суду від 21.12.2018 року у справі 3813/4640/17, від 18.02.2021 року у справі №160/6885/19.

В той же час, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі №140/6609/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів щодо встановлення та виплати премії, додаткової доплати, матеріальної допомоги на оздоровлення і на вирішення соціально-побутових питань, спонукання до вчинення певних дій - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова