Справа № 461/6902/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 461/6902/22 пров. № А/857/692/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2022 року у справі № 461/6902/22 (головуючий суддя Юрків О.Р., м. Львів, повний текст рішення складений 29 грудня 2022 року) за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернулося в суд з позовом до громадянина Нігерії ОСОБА_1 , в якому просило продовжити строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Рішенням від 27 грудня 2022 року Галицький районний суд м. Львова позов задовольнив.

Продовжив строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ( АДРЕСА_1 ) на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянина Нігерії ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до приписів Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У матеріалах справи відомості про направлення і отримання відповідних запитів Департаментом КС МЗС України.

Також позивач не надав будь-яких доказів отримання посольством Федеративної Республіки Нігерія в Україні запитів, направлених ним, чи іншими органами міграційної служби.

При цьому відповідач максимально співпрацював з позивачем щодо ідентифікації. З моменту затримання позивачу було надано всю наявну в нього інформацію та заповнено анкети для ідентифікації.

Вважає, що подальше затримання відповідача суперечить нормам міжнародного права, порушує визначене Конституцією України право на свободу та особисту недоторканість.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи за їх безпідставністю та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а тому відповідно до приписів частини 2 статті 313 КАС України неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2022 року у справі №461/3333/22 задоволений адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд ухвалив затримати громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення процедури видворення відповідача за межі території України та у зв`язку з чим на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача.

З метою забезпечення ідентифікації відповідача, ГУ ДМС України у Львівській області зверталось із листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину.

Станом на момент подання даного адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано жодної відповіді.

Позивач стверджує, що відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. За час перебування у Волинському ПТПІ відповідач із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

У зв`язку із закінченням строку затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ ДМС України, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що строк утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, визначений ч.11 ст.289 КАС України, закінчується, на даний час не одержана інформація щодо громадянської належності або країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідної для ідентифікації його особи, а тому, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача необхідно продовжити строк його затримання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною першою статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви, поданої органом охорони державного кордону, до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з частинами 11-13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі Інструкція).

Зі змісту п.1 розділу VI Інструкції видно, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судами встановлено, що відповідач не має документів, що надають йому право на виїзд з України; у відповідача відсутні кошти для внесення застави; будь-які підприємства, установи та організації з приводу взяття відповідача на поруки не зголошувалися.

Крім того, як видно з матеріалів справи, позивач 28.10.2022 електронною поштою скерував до посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні повідомлення щодо адміністративного затримання іноземця із зазначенням даних відповідача з проханням посприяти в ідентифікації та поверненні останнього на батьківщину, проте відповідь не надійшла, що унеможливлює підготовку позивачем документів про забезпечення видворення відповідача за межі території України.

Отже, на момент закінчення шестимісячного строку затримання ідентифікація відповідача є неможливою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк затримання підлягає продовженню через неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

Водночас, колегія суддів встановила, що зібрані у справі докази не підтверджують обставин фактичного направлення вказаного вище повідомлення щодо ідентифікації відповідача до дипломатичних представництв або консульських установ держави ймовірного походження відповідача, а також звернення до Департаменту консульської служби МЗС України з метою надсилання запиту повторно у випадку не надходження відповіді від компетентних органів країни походження іноземця, як цього вимагають приписи абз. 2 ч.1 розділу VІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтоване зволікання органів міграційної служби щодо належного вжиття відповідних заходів у визначений чинним законодавством спосіб та порядку щодо ідентифікації відповідача, яке, в свою чергу, призводить до безпідставного тривалого утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що беззаперечно має наслідком порушення прав відповідача, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відтак, позивач не довів суду наявність обставин для такого значного, на 6 місяців, продовження строку затримання відповідача, а також того, що затримання пов`язане із забезпеченням примусового видворення відповідача.

Згідно з пп.f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Аналізуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України строком на 6 місяців.

Відтак, з огляду на викладені обставини з метою завершення процедури ідентифікації відповідача та забезпечення умов, за яких можливе в подальшому примусове повернення відповідача до країни громадянської приналежності, колегія суддів вважає за обґрунтоване продовжити строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації строком на 4 місяці.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова: шість місяців та зазначивши замість вказаного часового проміжку строк чотири місяці.

Керуючись ст.ст. 243, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Нігерії ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2022 року у справі № 461/6902/22 змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова: «шість місяців» та зазначивши замість обумовленого часового проміжку строк «чотири місяці».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
У зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відпустці з 28 лютого до 03 березня 2023 року включно постанова в повному обсязі складена 06 березня 2023 року.