Справа № 120/770/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 р. Справа № 120/770/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , які подані його представником адвокатом Острицьким А.О., до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі 120/13260/21 його позовні вимоги задоволено частково, зокрема зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ХЛ60756 від 22.12.2020, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи із основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром. У подальшому, як вказує позивач, на підставі виконавчого листа № 120/13260/21-а від 05.07.2022 відповідачем 02.08.2022 було відкрито виконавче провадження № 69540169, в ході виконання якого пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії, однак виплата заборгованості здійснена не була через відсутність відповідного фінансового забезпечення. Водночас, 24.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач з такою постановою не погоджується та зазначає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання судового рішення, окрім того відсутність коштів не є підставою для не виконання рішення суду, а відтак постанова про повернення виконавчого документа є передчасною, протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 06.02.2023 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто останнім 14.02.2023 шляхом надання уточненої позовної заяви, в якій визначено належного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач).

Надалі, ухвалою від 20.02.2023 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою судом залучено до участі у страві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як учасника виконавчого провадження (боржника) (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, третя сторона)

22.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що боржником надано лист, в якому повідомлено, що проведено розрахунок розміру пенсії стягувача та сума заборгованості не виплачена через відсутність фінансування.

Відтак, посилаючись на норми Закону України "Про виконавче провадження" та судову практику відповідач зазначає, що часткове виконання судового рішення органом Пенсійного фонду мало місце, однак його повне виконання не відбулось з незалежних від боржника причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Отже, на думку відповідача дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання судового рішення в будь-який інший спосіб.

Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.11.2021 ВП №69540169 була винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування. За таких обставин просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

24.02.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи висловив свої заперечення проти задоволення позову. Вказує, що після відкриття виконавчого провадження листом від 08.08.2022 №0200-0902-5/55098 Головне управління повідомило державного виконавця, що рішення суду від 02.12.2021 у справі №120/13260/21-а добровільно виконано до відкриття виконавчого провадження та ОСОБА_1 проведено розрахунок розміру пенсії, який станом на 01.04.2019 склав - 13170,91 грн. та донараховано кошти в сумі 177700,36 грн. за період з 01.04.2019 по 28.02.2022 та починаючи з березня 2022 року ОСОБА_1 отримує пенсію в новому розмірі. Також було повідомлено, що сума заборгованості у розмірі 177700,36 грн. за період з 01.04.2019 по 28.02.2022 буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки нормами статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Статтею 73 Закону №1058 встановлено вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом. Тобто, в Головного управління відсутні правові підстави для виплати пенсій колишнім працівникам силових структур за рахунок власних коштів.

Також третя особа просила звернути увагу, що Головним управлінням сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч.1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та в їх задоволенні просить суд відмовити.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №120/13260/21-а позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Вінницькій області задоволено частково. Зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити із 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ХЛ60756 від 22.12.2020, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи із основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Після набрання даним рішенням законної сили, 05.07.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № №120/13260/21-а, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

02.08.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69540169 з примусового виконання згаданого виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/13260/21-а.

Надалі, листом від 08.08.2022 за № 0200-0902-5/55098 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило виконавця, що боржником до відкриття виконавчого провадження виконано рішення суду, шляхом проведення розрахунку пенсії та донараховано кошти в сумі 177700,36 грн. за період з 01.04.2019 по 28.02.2022, що підтверджується розрахунком на доплату. Дана сума заборгованості буде виплачена після виділення фінансування з Державного бюджету України.

З огляду на вказані обставини, боржник просив закінчити виконавче провадження №69540169 згідно із пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

24.11.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У мотивувальній частині постанови вказано, що відповідно до судової практики Верховного Суду України невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Також зазначено, що виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Таким чином, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Крім того в оскаржуваній постанові вказано, що згідно ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Не погоджуючись із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із такого.

Найперше, на що наголошує суд, постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) реорганізовано шляхом його приєднання до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином наразі належним органом державної виконавчої служби яким має здійснюватися відповідне виконавче провадження є відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який і є відповідачем у цій справі.

Так, порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно із вимогами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, згадана норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування та пов`язує можливість повернення виконавчого документа лише у тому разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Разом з тим в оскаржуваній постанові лише описуються обставини виконання судового рішення, повідомлені державному виконавцю боржником, що, на думку першого, виключає можливість вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження". Однак, дана постанова фактично не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Оскільки в даному випадку відповідачем не конкретизовано норму Закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

При цьому суд вказує, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження". А посилання відповідача в оскаржуваній на постанові на статтю 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій чи прирівняній до неї службі, а не спосіб примусового виконання судового рішення.

Також покликання відповідача на відсутність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, є помилковими, оскільки такі не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. За наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі N 287/1/17-а, від 22.08.2019 р. у справі N 1140/3479/18.

Фактично в матеріалах виконавчого провадження, крім листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.08.2022 за № 0200-0902-5/55098 є відсутніми будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати позивачу заборгованості, нарахованої за рішенням суду, тому постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою, а її висновки не свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, спірна постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що проведення інших виконавчих дій стосовно боржника виключає можливість виконання відповідного рішення, не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови ВП № 69540169 від 24.11.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством. А відтак вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Окремо суд звертає увагу та те, що пенсійний орган у листі від 08.08.2022 вказував на необхідність саме закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якими виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому суд зауважує, що як свідчать матеріали пенсійної справи, перерахунок пенсії з 01.04.2019 боржником здійснено та донараховано стягувачу кошти і проведено поточні виплати, тобто судове рішення виконано в частині здійснення перерахунку та проведення виплати поточної пенсії. Проте, приймаючи оскаржувану постанову державним виконавцем не надано належної оцінки вказаним доводам боржника.

За таких обставин суд доходить висновки, що позовні вимоги в частині скасування постанови державного виконавця від 24.11.2022 ВП № 69540169 про повернення виконавчого документа стягувачу є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

В той же час надаючи правову оцінку іншій позовній вимозі щодо зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження, то суд вважає, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, процедура відновлення виконавчого провадження у зв`язку з скасуванням в судовому порядку постанови про повернення виконавчого документа стягувачу чітко врегульована Законом. І наразі в суду відсутні будь-які обґрунтовані сумніви в тому, що після набрання цим рішенням законної сили відповідач не виконає згадані положення ст. 41 Закону №1404-VIII.

Таким чином суд зазначає, що вказана позовна вимога є передчасною, оскільки спір в цій частині фактично не існує. А оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 268, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 24.11.2022 ВП № 69540169 про повернення виконавчого документу стягувачу.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді по справі в період з 23.02.23 по 03.03.23, повний текст судового рішення складено та підписано суддею 06.03.23.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄРДПОУ: 43315602);
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович