Справа № 120/7189/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 р. Справа № 120/7189/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана його представником адвокатом Куйданом Олегом Ігоровичем (далі - представник позивача), до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59686708.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що приватний виконавець може прийняти до виконання виконавчий документ, боржником за яким є фізична особа, виключно за місцем проживання, перебування цього боржника або за місцезнаходженням майна боржника у межах відповідного виконавчого округу. Позивач вказує, що згідно паспортних даних він зареєстрований та проживає у м. Вінниці. Окрім того зауважує, що виконавчий напис виданий у зв`язку із стягнення заборгованості, а у позивача відсутнє майно в межах території, на які розповсюджується юрисдикція зазначеного приватного виконавця. Відтак, на думку позивача, постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 59686708 від 02.08.2019 є протиправною та такою, що винесена з порушенням статті 24 Закону України "Про виконавче провадження". Також позивач зазначив, що копії оскаржуваної постанови він не отримував, а про існування виконавчого провадження він дізнався лише 31.08.2022 при зверненні до приватного нотаріуса з приводу переоформлення права власності на майно.

Ухвалою суду від 08.09.2022 на підставі положень п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зазначену позовну заяву було повернуто позивачу.

Проте, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

25.01.2023 матеріали адміністративної справи повернулись до Вінницького окружного адміністративного суду.

У подальшому, ухвалою суду від 27.01.2023 дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто останнім 08.02.2023.

Надалі, ухвалою від 13.02.2022 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суд з власної ініціативи в порядку статті 49 КАС України залучив до участі у страві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", як учасника виконавчого провадження (стягувача).

Як зазначено у частині 1 статті 268 КАС України у справах цієї категорії щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Таким чином, на виконання зазначеної процесуальної норми копія ухвали про відкриття провадження у справі від 13.02.2022 разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена на відомі суду електронні адреси відповідача та третьої особи, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку від 14.02.2022.

Відповідач та третя особа дану ухвали отримали в електронному вигляді 14.02.2022, про що секретарем судового засідання було складено наступну довідку від 14.02.2022, однак у встановлений судом строк відзив та пояснення на позовну заяву не надали.

За приписами частин 2, 3 статті 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином суд вважає, що вжив передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту. А тому вважає за можливе розглянути справу у відсутність відзиву на позовну заяву та письмових пояснень від третьої особи, за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

02.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф (наразі прізвище ОСОБА_2 за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису №2056, виданого 13.07.2019 приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчик Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 37281,97 грн., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59686708.

Як вказує позивач, дана постанова ним офіційно не була отримана, а про її існування він дізнався лише 31.08.2022 з Єдиного реєстру боржників під час здійснення у приватного нотаріуса реєстраційних дій з його майном.

Позивач вважає, що така постанова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 59686708 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання чи перебування боржника (тобто ОСОБА_1 ), чим порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із чим він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі також - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) боржника.

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Виходячи із системного аналізу цієї норми в сукупності з іншими положеннями Закону № 1404-VII, слід зазначити, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

За приписами частин першої та другої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною першою статті 28 Закону №1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403- VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VІІІ) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1403-VІІІ діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону №1403-№1403-VІІІ державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь - який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону №1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За визначеннями, поданими у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 (далі - Закон №1382-ІV) місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси жигла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною другою статті 2 Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Слід зазначити, що 15 липня 2021 року Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянуто адміністративну справу №380/9335/20.

При розгляді цієї справи Верховним Судом сформовано правові висновки стосовно тлумачення положень ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника, про які зазначено нижче.

У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

Так, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

У зв`язку з цим Верховний Суд погодився з висновками, викладеними у постанові від 31.03.2021 в справі №380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

При цьому Верховний Суд врахував, що вказаним Законом передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголошує, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону.

Суд уважав за необхідне також зазначити, що в силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Таким чином, враховуючи позицію Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, виконавець повинен перевіряти адресу проживання/місце перебування боржника з метою дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого впровадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Так, повертаючись до фактичних обставин справи судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця ОСОБА_3 є м. Київ.

Отже, за приписами ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VІІІ, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_3 мала право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано її виконавчий округ (м. Київ)

Тобто, відповідач, в даному випадку, у відповідності до ч. 2 ст.24 Закону №1404-VIII, мала підстави для відкриття виконавчого провадження лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника є м. Київ.

Натомість, із матеріалів справи судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в м. Вінниці.

Окрім того навіть в оскаржуваній постанові від 02.08.2019 відповідач зазначив адресу боржника: « АДРЕСА_1 ».

При цьому будь яких відомостей про те, що позивач проживає в м. Києві або ж відомостей про наявність будь-якого майна (рухомого та/або нерухомого), яке б належало позивачу у м. Києві до матеріалів справи долучено не було.

Поряд із тим, суд звертає увагу, що за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів проживання та наявності майна в ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні в місті Київ, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Саме лише зазначення місця проживання у виконавчому документі, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Як уже наголошувалося судом вище, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Отже, вказана норма опосередковано свідчить, що при відкритті виконавчого провадження на виконавця покладено обов`язок перевірити чи такий виконавчий документ пред`явлено до виконання за належним місцем виконання.

Проте, вказані обставини не були перевірені та враховані приватним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови, що зумовлює суд дійти висновок про прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59686708 з порушенням норм чинного законодавства.

За встановлених обставин у цій справі суд вважає, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо ОСОБА_1 (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 23.06.2022 у справі № 140/15804/20, від 12.05.2022 у справі № 640/5013/21 та інших.

З огляду на викладене, суд констатує, що приватний виконавець, винісши оспорювану постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника, яка не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, діяв протиправно.

Відтак, беручи до уваги викладені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_4 від 02.08.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 59686708.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов обґрунтованим та таким, що належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 268, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни від 02.08.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 59686708.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яності дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді по справі в період з 23.02.23 по 03.03.23, повний текст судового рішення складено та підписано суддею 06.03.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна (вул. Златоустівська, 55, оф. 61, м. Київ, 02094);

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, 03126 код ЄРДПОУ: 37616221).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович