Справа № 280/489/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/489/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 ( суддя першої інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №280/489/22 за позовом ОСОБА_1 до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - відповідач), в якій позивач просить: визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження № 65945408 від 01 липня 2021 року щодо суми боргу 12000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51033971 від 24 червня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51011944 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51010620 від 28 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51015642 від 28 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51010458 від 28 липня 2021 року, про стягнення виконавчого збору № 51009732 від 28 липня 2021 року на суму 12000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51011893 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51010776 від 27 липня 2021 року на суму 12000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51011739 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про стягнення виконавчого збору № 51016237 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51033971 від 24 червня 2021 року на суму 198,29 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51011944 від 27 липня 2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51010620 від 28 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51015642 від 28 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51010458 від 28 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51009732 від 28 липня 2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51010776 від 27 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51011893 від 27 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51011739 від 27 липня 2021 року на суму 200 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 51016237 від 27 липня 2021 року на суму 200 грн., про накладення штрафу № 51011944 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51010620 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51015642 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51010458 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51009732 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51011893 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51010776 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн., про накладення штрафу № 51011739 від 27 липня 2021 року на суму 1 700 грн., про накладення штрафу № 51016237 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення виконавчого збору відносно ОСОБА_1 : № 51033971 від 24 червня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51011944 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51010620 від 28 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51015642 від 28 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51010458 від 28 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51009732 від 28 липня 2021 року на суму 12000 грн.; № 51011893 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51010776 від 27 липня 2021 року на суму 12000 грн.; № 51011739 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн.; № 51016237 від 27 липня 2021 року на суму 12 000 грн.

Також, вказаним рішення визнано протиправним та скасовано постанови старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про накладення штрафу відносно ОСОБА_1 : № 51011944 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн., № 51010620 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51015642 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51010458 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51009732 від 28 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51011893 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51010776 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн.; № 51011739 від 27 липня 2021 року на суму 1 700 грн.; № 51016237 від 27 липня 2021 року на суму 1700 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

24 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Ями Д.М., у якій він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання позивачеві професійної правової допомоги у розмірі 28 845,00 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 заяву представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В іншій частині заяви відмовлено.

Додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції протиправно зменшено суму витрат на правничу допомогу, яку було заявлено позивачем для відшкодування.

Також, відповідачем подано апеляційну скаргу на додаткове рішення, який в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване додаткове рішення суду винесене з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції зробив висновок, що заявлена позивачем сума витрат на професійну допомогу у розмірі 18 7500,00 грн. не є співмірною зі складністю спору та предметом доказування у справі та крім того, задоволення клопотання у повному обсязі призведе до надмірного тягару суб`єкта владних повноважень, отже суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання шляхом присудження на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 252 КАС України визначено, що саме суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Судом першої інстанції встановлено, що з наданих до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу документів встановлено, що позивач з урахуванням часткового задоволення позову, а також розміру заявлених позовних вимог, просить суд стягнути на його користь витрати на надання правничої допомоги в розмірі 28 845, 00 грн., з яких: витрати на усну консультацію, складення позовної заяви та участь у судовому засіданні становлять 8 550,00 грн.; основний гонорар, який сплачується у разі задоволення позову згідно підпункту 2.4. Додатку до договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2021 року № 438-а-2021 року, становить 20 295,00 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем у суді першої інстанції у розмірі 28 845,00 грн, є суттєво завищеним та не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

В свою чергу, послуги, пов`язані з наданням усної консультації охоплюються такими послугами як підготовка та подання позовної заяви до суду, а тому не підлягають виокремленню. Зазначення вказаних вище послуг як окремих і самостійних не є підставою для відшкодування їх вартості відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням співмірності та пропорційності витраченого часу, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, значення справи для сторони, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем сума витрат на професійну допомогу у розмірі 28 845,00 грн. не є співмірною зі складністю спору та предметом доказування у справі, а отже підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо ненадання позивачем до суду доказів сплати ним суми правничої допомоги, а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача відповідних сум є помилковими, оскільки Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, а докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 в адміністративній справі №280/489/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва