Справа № 460/45847/22
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2023 року м. Рівне №460/45847/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до загального стажу роботи періодів з 11.03.1986 року по 16.08.1986 року, з 01.12.1988 року по 31.07.1994 року, з 10.10.1994 року по 28.11.1996 року , з 05.02.1997 року по 27.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 21.03.2006 року та відмови у призначенні пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вимог абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 30 серпня 2021 року; зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу роботи періоди з 11.03.1986 року по 16.08.1986 року, з 01.12.1988 року по 31.07.1994 року, з 10.10.1994 року по 28.11.1996 року , з 05.02.1997 року по 27.12.1999 року, з 01.01.2004 року по 21.03.2006 року; зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вимог абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 30 серпня 2021 року.

Позивач в обґрунтування позову в позовній заяві зазначає, що неодноразово звертався за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову. При цьому, ОСОБА_1 вказує, що орган Пенсійного фонду України безпідставно не зарахував до його страхового стажу періоди його роботи. Таким чином, позивач вказує, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 5 років. Таким чином, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії. Тому, просить суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 29.11.2022 поновлений строк звернення до суду, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, де вказано, що позивач не має права на призначення йому пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж. Період роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986 не зарахований до страхового стажу, оскільки наказ про звільнення не відповідає даті звільнення. Щодо періоду роботи з 01.12.1988 по 31.07.1994 не надано підтверджуючі документи; період з 10.10.1994 по 28.11.1996 - довідку ВАТ «Західенергобуд» від 28.12.1999 №179 позивач не надавав на розгляд Пенсійного фонду України; період з 05.02.1997 по 27.12.1999 не зарахований, оскільки відсутні підтверджуючі документи. Період з 21.05.2001 по 21.03.2006 не зарахованого до страхового стажу, оскільки перевіркою встановлено, що накази з кадрових питань від 21.05.2001 №30 та від 21.03.2006 №119 не належать ОСОБА_1 , а суми заробітних плат, зазначені в архівній довідці від 30.08.2021 №249/19.4-03 не належать також позивачу. Крім того, за цей період не сплачені страхові внески. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.01.2023 до участі у справі залучено відповідача 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, відповідача 3 - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та відповідача 4 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином повідомлені про розгляд справи, відзивів на позовну заяву не подали.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.27).

30 серпня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії, на що отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.09.2021 №60 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж визначений в розмірі 14 років 7 місяців 10 днів (а.с.13-15).

14 вересня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, на що отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.09.2021 №60 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж визначений в розмірі 14 років 1 місяць). До страхового стажу не включено періоди роботи: з 11.03.1986 по 16.08.1986, оскільки наказ про звільнення не відповідає даті звільнення; з 01.01.2004 по 21.03.2006, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с.16-18).

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком, на що отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.10.2021 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж визначений в розмірі 14 років 1 місяць 3 дні). До страхового стажу не включено періоди роботи: з 11.03.1986 по 16.08.1986, оскільки наказ про звільнення не відповідає даті звільнення; з 01.01.2004 по 21.03.2006, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с.19-22).

13 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.07.2022 №60 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (страховий стаж визначений 11 років 5 місяців) (а.с.23-26).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ ( в редакції закону на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 556/1153/17.

Судом встановлено, що відповідно до довідок ЦНАП Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради від 20.08.2021 №1340-04, №1339-04, 1338-04, №1337-04, №1336-04 ОСОБА_1 проживає в м. Вараш з 19.01.1983 по 20.04.1990, з 15.03.1991 по 26.03.1993, з 16.04.1993 по 11.03.1994, з 11.03.1994 по 13.05.1994, з 13.05.1994 по 18.01.2002, з 18.01.2002 по даний час (а.с.28-32).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, м. Вараш (Кузнецовськ) до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Суд зазначає, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1)

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом (Рівненська ОДА), який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.

Відповідно до посвідчення ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) (а.с.27).

Крім того, на виконання вимог Порядку №22-1 позивач надав органу Пенсійного фонду України довідки органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) на території посиленого радіоекологічного контролю.

Тобто, станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років і відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ має право на зниження пенсійного віку на 5 років (2 роки - початкова величина зниження пенсійного віку + додатково 1 рік за 3 роки проживання).

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю достатню кількість років, необхідну для призначення пільгової пенсії. Тому, пенсійний вік позивача підлягає зниженню на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Даний факт не заперечується відповідачами. Зокрема, в спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.09.2021 №60 вказано, що «проживання заявника на території посиленого радіологічного контролю становить 27 років 8 місяців 26 днів»

Таким чином, пенсійний вік ОСОБА_1 підлягає зниженню на 5 років.

Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Таким чином, на момент звернення з заявою , а саме станом на 2021 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 23 років (28-5 років).

Відповідачі при розгляді неодноразово поданих позивачем заяв від 30.08.2021, від 14.09.2021, від 19.10.2021, від 13.07.2022 вказували, що страховий стаж позивача становить то 14 років 7 місяців 10 днів, то 14 років 1 місяць, то 11 років 5 місяців.

При цьому, спірними періодами є періоди, які не зараховані до страхового стажу:

- з 11.03.1986 по 16.08.1986, оскільки наказ про звільнення не відповідає даті звільнення;

- з 01.12.1988 по 31.07.1994 - не надано підтверджуючі документи;

- з 10.10.1994 по 28.11.1996 - довідку ВАТ «Західенергобуд» від 28.12.1999 №179 позивач не надавав на розгляд Пенсійного фонду України;

- з 05.02.1997 по 27.12.1999 - відсутні підтверджуючі документи;

- з 21.05.2001 по 21.03.2006 - перевіркою встановлено, що накази з кадрових питань від 21.05.2001 №30 та від 21.03.2006 №119 не належать ОСОБА_1 , а суми заробітних плат, зазначені в архівній довідці від 30.08.2021 №249/19.4-03 не належать також позивачу. Крім того, за цей період не сплачені страхові внески.

Суд зазначає, що згідно з вимогами статті 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідачами не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період з 11.03.1986 по 16.08.1986 у зв`язку з тим, що наказ не відповідає даті звільнення.

Суд не погоджується з такою позицією органів Пенсійного фонду України з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи до 1 січня 2004 року є трудова книжка, а інші документи беруться до уваги лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Доводи відповідача про те, що вказаний стаж не можна зарахувати, безпідставні, оскільки на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 10.12.2020 у справі №195/851/17.

Тому, підстав для невключення до страхового стажу періодів роботи позивача з 11.03.1986 по 16.08.1986 на тресті «Югомонтажстрой» МЕХ ОФОКПХ №35 електролінейщиком 3 розряду, у відповідачів не було.

Стаж роботи позивача з 01.12.1988 по 31.07.1994 підтверджено довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії ДП «Кузнецовськенергозахист» ВАТ «Укренергозахист» від 23.01.2009 №11/01-С (а.с.50).

Крім того, судом встановлено, що позивач працював з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999 в ЗАТ «Західенергобуд» електромонтером 3 розряду, що підтверджено довідкою ВАТ «Західенергобуд» від 28.12.1999 №179 (а.с.51).

Таким чином, дії органів Пенсійного фонду України щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999 є протиправними, і такі періоди підлягають включенню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду з 21.05.2001 по 21.03.2006, то ОСОБА_1 надав архівну довідку виконавчого комітету Вараської міської ради від 27.08.2021 №239/19.4-03, архівну довідку від 30.08.2021 №249/19.4-03 про заробітну плату з травня 2001 року по березень 2006 року (а.с.52, 53), в яких вказано, що він працював сторожем в Управлінні будівництва Рівненської АЕС.

Однак, в матеріалах справи наявний Акт №1700-1102-1/1292 від 27.04.2022 позапланової перевірки достовірності документів про заробітну плату, наданих для призначення пенсії, в якому вказано, що накази з кадрових питань від 21.05.2001 №30 та від 21.03.2006 №119 про прийняття та звільнення з роботи та суми заробітних плат, зазначені в архівній довідці від 30.08.2021 №249/19.4-03 не належать ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), а відповідають записам картки Т2 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (а.с.76).

За результатами перевірки довідка від 30.08.2021 №249/19.4-03 вважається недійсною.

Зважаючи на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, у суду відсутні правові підстави вважати, що не зарахувавши в страховий стаж позивача період його роботи з 21.05.2001 по 21.03.2006, орган Пенсійного фонду порушив його законні права та інтереси. При цьому, суд зауважує, що жодних інших документів, окрім вказаних довідок, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Тому, позовні вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21.05.2001 по 21.03.2006 до задоволення не підлягають.

Отож, судом встановлено, що позивач досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні посиленого радіологічного контролю для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, для призначення пенсії слід встановити наявність необхідного загального страхового стажу відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який має бути з врахуванням зменшення - не менше 23 років, тобто відповідність позивача критеріям призначення пенсії на підставі відповідної норми.

З практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

При цьому, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правову позицію щодо вирішення питання призначення пенсії висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (з повним дослідженням відповідності позивача всім критеріям призначення пенсії), а саме шляхом зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986, з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999 до страхового стажу та повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяви про призначення пенсії позивач подавав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подані заяви відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які прийняли рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення буде визнання протиправною бездіяльності та рішень відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986, з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999 до страхового стажу та відмови в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986, з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачами не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у загальному розмірі 496 грн 20 коп, сплачена відповідно до квитанції від 12.10.2022 №55, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які прийняли спірні рішення, по 165,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986, з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999.

Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.09.2021 №60, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.09.2021 №60, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.10.2021 №60, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.07.2022 №60 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.03.1986 по 16.08.1986, з 01.12.1988 по 31.07.1994, з 10.10.1994 по 28.11.1996, з 05.02.1997 по 27.12.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 серпня 2021 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 165,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 165,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 165,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія,10, м.Фастів, Київська область, 08500, ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, Приморський район, Одеська область, 65107, ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427)

Суддя Н.В. Друзенко