Справа № 380/15310/22
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15310/22 пров. № А/857/73/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Пліша М. А.
суддів -Ніколіна В. В.
Гінди О. М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №380/15310/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року.

Скаржником подано заяву, у якій просить суд апеляційної інстанції відповідно до п.5 ч.1 ст. 236 КАС України зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2022 по справі №640/8190/22; відповідно до п.5 ч.2 ст. 236 КАС України зупинити провадження у справі у зв`язку з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку Верховним Судом у справі № 380/12369/22 (пров. К/990/1389/23), у справі №380/12260/22 (пров. К/990/36719/22). У справі №380/12625/22 (пров. К/990/37431/22).

Надаючи правову оцінку заяві суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виключний перелік підстав для зупинення провадження у справі визначено статтею 236 КАС України.

За приписами п.3 ч.1 ст.236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Отже, необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 236 КАС України є неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи.

Ця підстава виникає тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для цієї справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому, слід зазначити, що за правилами пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Основний Закон України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абз. 2, 3 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

При цьому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи законодавства, що були чинними та діяли на час їх виникнення.

Відтак, розгляд та вирішення таких позовних вимог є можливим незалежно від набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2022 по справі №640/8190/22, а отже у цьому випадку відсутні правові підстави, що прямо передбачені пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, для зупинення провадження у цій адміністративній справі.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що суд вправі зупинити провадження у справі з підстави перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) саме палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Вказана норма не встановлює обов`язок зупиняти провадження у справі у разі наявності відповідної заяви учасника справи.

При цьому, можливість зупинення у провадження у справі на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України пов`язана не з будь-якими подібними справами (навіть, якщо такі й дійсно подібні), а обумовлюється їх обов`язковим розглядом у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Це виключає необґрунтоване зупинення судами провадження у справах, виходячи лише з однієї з наявності на розгляді у Верховному Суді подібної справи, яких може бути безліч.

Аналогічний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 360/3866/19.

В даному випадку, судом не встановлено такої умови для зупинення провадження як розгляд іншої подібної справи у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Щодо покликань заявника на п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України, слід зазначити, що суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Однак, заявником на підтвердження наявності передбаченої п.5 ч. 1 ст. 236 КАС України обставини на розгляд суду не надано жодних доказів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» було зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції.

Тобто, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

З наведених міркувань суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви, що має наслідком відмову у її задоволенні.

Керуючись ст.236, 311, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у адміністративній справі № 380/15310/22 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. М. Гінда