Справа № 420/2677/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2677/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.12.2021 року він звернувся з рапортом до начальника Головного управління Національної поліції Одеській області Миколи Семенишина про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з важким матеріальним становищем з приводу захворювання у період з 17.12.2020 року по 06.01.2021 року, та у період з 25.10.2021 по 06.11.2021 року коронавірусною хворобою (COVID-19), де за час лікування витратив 7279 гривен, що складає 50% місячного грошового утримання. Проте, згідно отриманих відповідей, викладених у листах від 25.01.2022 року № 14/15зі та №14/1431, за підписом начальника УФЗБО ГУНП в Одеській області Т.П. Францевої, ОСОБА_1 було повідомлено, що - «наявна інформація відображається та зберігається в облікових регістрах за визначеною формою та змістом, визначальним для надання публічної інформації є те, що вона повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків, та зазначено, що законодавство не надає право запитувачу інформації встановлювати форму її подання (визначати зразки: таблиць, описів, розрахунків, довідок, тощо) та не зобов`язує розпорядника такої інформації будь-яким чином структурувати наявну інформацію та відображати в тих формах, які визначає її запитувач. Отже, позивач вважає, що ГУНП в Одеській області та Національна поліція України фактично відмовило ОСОБА_1 в отриманні правдивої інформації щодо виділення, та наявності коштів для виплати матеріальної допомоги поліцейським Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/2677/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року зупинено провадження у справі №420/2677/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року, на задоволення клопотання повноважного представника позивача, поновлено провадження у справі №420/2677/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області належним чином та своєчасно повідомлялась про встановлений Ухвалою суду від 14 лютого2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , в період з 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справи України, а з 2015 року в Національній поліції Україні.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеської області від 31.12.2021 року №2234 о/с, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області було звільнено зі служби в поліції з 01.01.2022 року на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу). Вислуга років на день звільнення складає: У календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 25 років 04 місяці 13 днів; Для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 25 років 04 місяці 13 днів; На пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) 05 років 05 місяців 13 днів. Всього для призначення пенсії (набуття права) 30 років 09 місяців 26 днів.

02.12.2021 року, з урахуванням норм чинного законодавства щодо грошового забезпечення поліцейських, позивачем на адресу начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 був надісланий Рапорт про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без зазначення розміру допомоги.

11.01.2022 року з підстав відсутності відповіді на вищевказані рапорти, позивач, з метою отримання матеріальної допомоги, звернувся до начальника ГУНП в Одеській області з відповідною заявою на отримання інформації щодо стану розгляду рапорту від 02.12.2021 року.

Водночас, відповідачем - ГУНП в Одеській області була надана відповідь у Листі від 18.01.2022 за № 14/4зі, в якому ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу МВС від 06.04.2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в межах затверджених асигнувань та на підставі рапорту у розмірі, визначеному керівником поліції. Оскільки керівник ГУНП в Одеській області не визначив розмір вищевказаної матеріальної допомоги, тому нарахувати та сплатити її не було можливим.

Не погоджуючись з означеною позицією ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 звернуся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті матеріальної допомоги за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 94 Закону України Про Національну поліцію та Постанови № 988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, (далі - Порядок № 260).

Відповідно до абзаців 1, 3 п. 13 розділу II Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Таким чином, з вище окреслених положень чинного законодавства вбачається, що нарахування та виплата матеріальної допомоги працівникам поліції, у тому числі, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, є виключною компетенцією та правом органу поліції.

Так, У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким; дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним; при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог; критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

У свою чергу, суд наголошує, що він не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.18 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору, враховуючи також Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, додаткові види грошового забезпечення, як то матеріальна допомога, можуть бути нараховані та виплачені лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції на підставі поданого рапорту, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень.

Таким чином, здійснивши системний аналіз положень чинного законодавства України, та надаючи належну оцінку доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає, що окресленими вище законодавчими приписами не встановлено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, котрі, при цьому, є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

Відтак, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті матеріальної допомоги за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, та відповідно відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, не є правомірними, а отже не підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС Україн

Суддя Ю.В. Харченко

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2021 рiк для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 50% місячного грошового забезпечення на підставі рапорту від 02 грудня 2021 року, - відмовити

06.03.23..