Справа № 522/15109/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 522/15109/22

Категорія: 113020200 Головуючий в 1 інстанції: Павлик І.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 24.01.2023р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И Л А :

07 листопада 2022 року Головне управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) України в Одеській області звернулося до суду із позовом про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував про те, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. З огляду на викладене, позивач просить суд видворити з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не визнав позов, вказавши, що у позовній заяві відсутні будь-які обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про його примусове повернення. Крім того, відповідач зазначає, що звертався до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання його біженцем і отримання статусу біженця, яка перебуває на розгляді в даному органі. Тому, відповідач вчиняє всі необхідні дії для легалізації свого становища в Україні, а відтак, те, що він не отримав відповіді від позивача, є достатньою підставою для його залишення на території України. Окрім цього, у ОСОБА_1 наявна дружина та двоє дітей, які є громадянами України та з якими він не хоче розлучатися. Поряд з цим, до затримання відповідача працівниками ГУ ДМС в Одеській області він здійснював дії по захисту України від агресії з боку Російської Федерації. Разом з цим, відповідач протягом 8 років не вчиняв жодних порушень законодавства України, що свідчить про його добропорядність, яка також проявилася у створенні сім`ї, отриманні законних доходів, намагання легалізувати своє перебування на території України та її захист з боку військової агресії Російської Федерації.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

ішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- заява від 02 вересня 2022 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідає встановленому зразку, а тому виключає можливість вчинення будь-яких дій в рамках процедури надання міжнародного захисту у зв`язку з тим, що відповідач не звернувся особисто. Таким чином, висновки суду першої інстанції про ненадання доказів розгляду заяви є необґрунтованими, оскільки в матеріалах адміністративної справи №522/15109/22 наявні відповідні підтвердження відсутності такого звернення. Разом з тим, апелянт наголосив, що "особисте подання заяви до територіального органу ДМС" та "особисте звернення особи до уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС" не є тотожними діями;

- суд першої інстанції повинен був з`ясувати наявність обставин визначених ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI) (прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення), а не самостійно встановлювати факти звернення з відповідними заявами, які взагалі не є предметом спору по даній справі;

- судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.78 КАС України не було враховано висновки викладені в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року по справі №522/15108/22, яке постановою П`ятого адміністративного суду від 14 грудня 2022 року залишено без змін, та яким задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області про затримання громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 04 травня 2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- судом першої інстанції порушено строки розгляду справи визначені ч.2 ст. 288 КАС України та прийнято оскаржуване судове рішення лише 24 січня 2023 року, тобто більш ніж через 2 місяці після подання позовної заяви.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

09 липня 2022 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Преображенська, 64 виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув на територію України у 2014 році легально, по паспорту громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон. Мета приїзду приватні справи. Під час виявлення відповідача у нього був відсутній паспортний документ громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон.

09 липня 2022 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП, стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №008423 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 09 липня 2022 року ПН МОД №008497 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн, який відповідач не сплатив, що підтверджуються заявою про відкриття виконавчого провадження, адресованою начальнику Тарутинського ВДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

09 липня 2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №473 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07 серпня 2022 року.

Рішення від 09 липня 2022 року №473 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 07 серпня 2022 року самостійно територію України не залишив.

11 серпня 2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №263 про забору в`їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки з 11 серпня 2022 року по 11 серпня 2025 року, яке відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржено.

04 листопада 2022 року громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС в Одеській області по вул. Преображенська у м. Одеса.

04 листопада 2022 року за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009119 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04 листопада 2022 року ПН МОД №009208 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.

04 листопада 2022 року громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано, про що свідчить протокол від 04 листопада 2022 року №МОД 000189 про адміністративне затримання.

04 листопада 2022 року головним спеціалістом відділу міграційного контролю управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області Соборовим С. прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою з`ясування обставин правопорушення та забезпечення примусового видворення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року по справі №522/15108/22, яке постановою П`ятого адміністративного суду від 14 грудня 2022 року залишено без змін, задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області про затримання громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 04 травня 2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність даного позову, оскільки позивачем не надано суду доказів розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняття рішення про відмову йому у задоволенні заяви, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із приписами частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Пунктом 14 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Положеннями ст. 3 Закону №3773-VI установлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності із ч.1 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені ч.1 ст. 31 Закону №3773-VI, зокрема:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Інструкція).

Слід зазначити, що наведені вище положення Закону №3773-VI кореспондують із приписами вказаної вище Інструкції.

Так, відповідно до п.4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

- дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

- затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно із п. 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 2014 році, однак, до відповідних органів після закінчення дозволеного терміну перебування в Україні, не звертався.

Таким чином, 09 липня 2022 року позивачем було прийнято рішення №473 про примусове повернення ОСОБА_1 до Республіки Узбекистан, яке відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 07 серпня 2022 року самостійно територію України не залишив.

Зміст вказаного рішення був доведений до відома ОСОБА_1 , що підтверджено розпискою від 09 липня 2022 року (а.с.22).

На підставі порушення відповідачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, 11 серпня 2022 року ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення №263 про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки з 11 серпня 2022 року по 11 серпня 2025 року, яке відповідачем у встановленому законом порядку також не оскаржено.

Слід зазначити, що порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні Закону №3773-VI вважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, яке мало місце у випадку спірних правовідносин.

Порушений позивачем законодавчо установлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Колегія суддів наголошує, що із заявою про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області 02 вересня 2022 року, тобто після спливу більш ніж 8 років перебування на території України без законних на те підстав та винесення вищезазначених рішень №473 про примусове повернення та №263 про заборону в`їзду в Україну, які є чинними.

Разом з тим, згідно розділу II Правил Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затвердженого наказом МВС України від 07 вересня 2011 року №649 (далі Правила №649) підставою для вчинення територіальним органом ДМС дій та прийняття рішень є особисте звернення особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законного представника у випадках, передбачених законом, до уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява анкета встановленого зразку, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1, 13 ч.1 цієї статті.

Зразок заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджена Правилами №649 (Додаток №38).

Тобто, вимоги розділу II Правил №649 підтверджують обґрунтованість доводів ГУ ДМС в Одеській області про те, що "особисте подання заяви до територіального органу ДМС" та "особисте звернення особи до уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС" не є тотожними діями.

Таким чином, відповідь ГУ ДМС в Одеській області за №Б-1478/6/5101-22/5100.5.1/1973-22 від 07 вересня 2022 року з рекомендацією громадянину Республіки Узбекистану ОСОБА_1 особисто звернутися до територіального підрозділу ДМС для доведення інформації щодо особливостей законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а також отримання додаткових роз`яснень щодо доопрацювання і реєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за адресою: АДРЕСА_1 , складена позивачем в межах вимог Правил №649.

06 вересня 2022 року відповідь надіслана на адресу тимчасового перебування особи та доведена до відома його адвоката (а.с.48, 115).

Станом на 04 листопада 2022 року відповідач зазначений підрозділ ГУ ДМС в Одеській області не відвідував, для отримання роз`яснень або подачі заяви у сфері міжнародного захисту не звертався.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, настання яких передбачає застосування положень ч.1 ст. 31 Закону №3773-VI, матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надано. Також, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає спростованими доводи ОСОБА_1 про наявність у нього сім`ї в м. Одеса дружини та трьох дітей, оскільки згідно обставин викладених в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року по справі №522/15108/22, яке постановою П`ятого адміністративного суду від 14 грудня 2022 року залишено без змін, відповідач не підтвердив дану інформацію свідоцтвом про одруження та народження дітей, або іншими належними та допустимими доказами (а.с.84-86).

При цьому, колегія суддів враховує висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №522/14416/18 про те, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Пояснити свою бездіяльність щодо оформлення документів, які дають право на законних підставах перебувати на території України будь-якими поважними обставинами позивач не зміг та будь-яких доказів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали йому з 2014 року, з моменту в`їзду на територію України, звернутися із заявою про оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, не надав.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ГУ ДМС в Одеській області і, відповідно, необхідність їх задоволення.

Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ГУ ДМС в Одеській області.

Згідно з ч.4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.