Справа № 332/2751/22(2-а/332/43/22)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 332/2751/22(2-а/332/43/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2022 ( суддя першої інстанції Ретинська Ю.І.) в адміністративній справі №332/2751/22(2-а/332/43/22) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не проходив строкову службу, бо ще у 2009 році через низку захворювань був визнаний непридатним до військової служби та знятий з військового обліку. З початку військового вторгнення Російської Федерації до України він не отримував жодних повісток з військкомату. У серпні 2022 він вирішив вступити на денну форму навчання до Класичного приватного університету «Інституту здоров`я, спорту і туризму імені Т. Самойленко КПУ». Однак, через військовий стан він не міг подати весь пакет документів, а саме військовий квиток, якого в нього не було. З метою отримання військового квитка, 12.10.2022 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Там йому повідомили про необхідність проходження додаткової медичної комісії. Сама комісія була формальною, протягом години він пройшов усіх лікарів, а через годину йому поставили штамп, що він придатний до військової служби та одразу вручили мобільне розпорядження. У зв`язку із відмовою отримувати документи, 13.10.2022 був складений протокол № 50 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що cуд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови.

У поданій апеляційній скарзі наведено додаткові пояснення, які фактично відтворюють зміст позовних вимог та ряду пояснень, котрі були предметом судового розгляду у суді першої інстанції. Просить рішення суд першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та під час апеляційного перегляду справи підтверджено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 з метою отримання військового квитка звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт жодною з сторін не оскаржується.

У відповідності до вимог розділу 3 п.3.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра Оборони України № 402 від 14.08.2008, ч. 1 та ч.. 2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі довідки військово-лікарської комісії від 12.10.2022 № 130 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (а.с. 32), що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відповідно до якої лікарі: терапевт, хірург, офтальмолог, лор дерматолог, психіатр та стоматолог зробили відмітки про придатність (а.с. 33).

Довідка військово-лікарської комісії № 130 не була оскаржена позивачем.

Відповідно до висновку військово-лікарської комісії ОСОБА_1 підлягав зарахуванню до мобілізаційного ресурсу для призову на військову службу під час мобілізації.

12.10.2022 військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від визначення призначення на воєнний час та отримання мобілізаційного розпорядження, що підтверджується Актом про відмову від отримання мобілізаційного розпорядження (а.с. 34-36).

Цей факт не спростовується самим позивачем.

13.10.2022 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 м Запоріжжя ОСОБА_2 , був складений протокол про адміністративне правопорушення № 50 відносно ОСОБА_1 (а.с. 11).

Того ж дня була винесена Постанова № 50 за справою про адміністративне правопорушення.

З постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також п. 2 ч. 1 дод. 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМ України від 07.12.2016 № 921.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, притягнутий до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн (а.с. 13).

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та надавши оцінку доказам в їх сукупності, виходячи з системного аналізу приписів Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», КУпАП, КАС України, прийшов до висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Ст.245 КУпАП визначено, що в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Статтями 72 та 73 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 1 Закону України « Про оборону України»», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правопорушення передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП скоєне позивачем, було виявлено під час дії особливого періоду.

При тлумаченні вище згаданих норм права, Верховний Суд України у постанові від 15.12.2015 у справі №800/206/15 вказав, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 806/2143/18 викладено правову позицію, згідно з якою обов`язковою ознакою дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Слід зазначити, що згідно з статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (стаття 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення), при цьому, накладати адміністративні стягнення має право керівник територіального центру, а право на складення протоколу про адміністративне правопорушення мають уповноважені на те посадові особи.

Як встановлено з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення за статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 13.10.2022 щодо ОСОБА_1 складений головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутній наказ або його копія, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким би було визначено посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення за порушення законодавства України у мобілізаційний, оборонній сфері та за невиконання військового обов`язку, та серед яких визначений головний спеціаліст командування.

Відтак, згаданий вище протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача складений неуповноваженою на те особою, відтак, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що з порушенням процедури притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, що свідчить про необхідність скасування спірного індивідуального акту із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відтак, підлягають стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2022 в адміністративній справі №332/2751/22(2-а/332/43/22) скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення за ч.2 ст.210-1 КУпАП адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 3400гривень, провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальному розмірі 1246,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва