Справа № 120/8620/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 березня 2023 р. Справа № 120/8620/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №28 від 15.08.2022 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови зазначено відсутність необхідного страхового стажу ( 29 років ), при цьому пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди роботи: з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, оскільки у трудовій книжці при звільненні неможливо визначити назву підприємства на печатці, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях" від 20.06.1974 № 162; з 01.10.1992 по 28.02.1998, оскільки записи в трудовій книжці зроблено не належним чином, а саме: відсутня дата звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Окремо зазначає, що за результатами аналізу документів, наданих позивачем до заяви про призначення пенсії за віком, не зараховані такі періоди роботи: з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, оскільки у трудовій книжці при звільненні неможливо визначити назву підприємства на печатці, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162; з 01.10.1992 по 28.02.1998, оскільки записи в трудовій книжці зроблено не належним чином, а саме: відсутня дата звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 4 дні.

Відтак, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у позивача, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні, а рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №28 від 15.08.2022 є правомірним та обґрунтованим.

Представником ГУ ПФУ у Дніпропетровській області також подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з підстав та обгрунтувань, що є аналогічними доводам відзиву ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 від 28.06.1980, яка видана на ім`я ОСОБА_2 , позивач з 01.09.1979 по 28.07.1980 навчалась у Вінницькому професійному торгово-кулінарному училищі; з 28.07.1980 по 05.03.1981 - працювала молодшим продавцем Першого Вінницького харчоторгу; з 01.12.1981 по 31.03.1983 у зв`язку з ліквідацією Першого Вінницького харчоторгу переведена на посаду молодшого продавця Вінницького міського об`єднання "Продтовари"; з 07.04.1983 по 06.02.1984 працювала на посаді санітарки стерилізаційної Вінницького обласного тубдиспансеру; з 29.02.1984 по 03.03.1986 - працювала в Спеціалізованому будівельно-монтажному поїзді № 823 м. Білогірськ; з 13.03.1986 по 01.10.1992 - працювала молодшим продавцем та продавцем в Вінницькому міському об"єднанні "Продтовари". 01.10.1992 року звільнена з роботи по переводу у Вінницьке державне комунальне торгове підприємство "Ранок", у зв`язку з виділенням магазину; з 01.10.1992 по 01.11.2000 працювала у Вінницькому державному комунальному торговому підприємстві "Ранок", яке в подальшому перейменовано в орендне комерційне підприємство "Ранок" з 29.01.1998 року, а останнє перейменовано у ТОВ фірма "Ранок" з 05.02.1996 року; з 01.11.2000 по 31.01.2007 працювала апаратником комбікормового виробництва в Вінницькій державній сільськогосподарській дослідній станції, яка з 03.03.2003 року реорганізована в дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції; 16.02.2007 розпочато виплату допомоги по безробіттю; 22.01.2008 припинено виплату допомоги по безробіттю; 22.01.2008 прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів до приватного підприємця ОСОБА_3 за трудовим договором, зареєстрованим у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці; 05.07.2012 звільнена за власним бажанням; з 09.07.2012 по 23.06.2015 - заступник директора по господарській частині загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Вінницької міської ради.

08.08.2022 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 28 від 15.08.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу ( 29 років ). Зі змісту вказаного рішення видно, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи: з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, оскільки у трудовій книжці при звільненні неможливо визначити назву підприємства на печатці, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях" від 20.06.1974 № 162; з 01.10.1992 по 28.02.1998, оскільки записи в трудовій книжці зроблено не належним чином, а саме: відсутня дата звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 4 дні, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 29 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (08.08.2022) позивач досяг 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 28 від 15.08.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення видно, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи: з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, оскільки у трудовій книжці при звільненні неможливо визначити назву підприємства на печатці, що не відповідає вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях" від 20.06.1974 № 162; з 01.10.1992 по 28.02.1998, оскільки записи в трудовій книжці зроблено не належним чином, а саме: відсутня дата звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 4 дні.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на те, що у трудовій книжці при звільненні неможливо визначити назву підприємства на печатці, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162, а також обґрунтуванням, що записи в трудовій книжці зроблено не належним чином, а саме: відсутня дата звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, як на підставу для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача 2 щодо неврахування спірних періодів роботи в трудовий стаж позивача, з підстав вказаних в рішенні № 28 від 15.08.2022.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що записи про періоди роботи позивача з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, та з 01.10.1992 по 28.02.1998 містяться в її трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.06.1980 року.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, та з 01.10.1992 по 28.02.1998, а записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.06.1980 року є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем визнається страховий стаж позивача 25 років 11 місяців 4 дні, з урахуванням висновку суду щодо підтвердження вищенаведених періодів страхового стажу та зважаючи на те, що позивач досягла 60 - річного віку, вона відповідає встановленим законом вимогам для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 28 від 15.08.2022 є необгрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.06.1980 року, а саме з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, та з 01.10.1992 по 28.02.1998, а в сукупності з іншими періодами роботи, які визнаються відповідачем, у позивача наявний страховий стаж понад 29 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України №1058.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому суд враховує, що 10.06.2022 року позивачка досягла віку 60 років, а з заявою про призначення пенсії за віком звернулася 08.08.2022 року.

Таким чином, пенсія за віком має бути призначена позивачці з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 11.06.2022 року, а не з 04.08.2022, як просить в позовній заяві позивачка.

Вирішуючи даний адміністративний позов, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись вищенаведеними положеннями, вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить.

При цьому враховується, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 15.08.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( до якого позивач звернулася з заявою про призначення їй пенсії) призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " з 11.06.2022 року, зарахувавши при цьому до страхового стажу позивача періоди її роботи з 28.07.1980 по 31.03.1983; з 13.03.1986 по 01.10.1992, та з 01.10.1992 по 28.02.1998.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, з метою належного захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України і присуджує на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №28 від 15.08.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.06.2022 року, зарахувавши при цьому до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 28.07.1980 по 31.03.1983, з 13.03.1986 по 01.10.1992 та з 01.10.1992 по 28.02.1998 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21050, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49000, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна