Справа № 360/7979/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/7979/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за відсутності учасників справи за адміністративним позовом адвоката Ковтун Любові Яківни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Ковтун Любові Яківни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, представник позивача) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач І), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (відповідач ІІ), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні в страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV періоди роботи на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля з 26.04.1984 по 07.01.1988 в якості учня гірника, електрослюсаря підземного та в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика з 08.051992 по 22.01.2001 та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії періоди роботи на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля з 26.04.1984 по 07.01.1988 в якості учня гірника, електрослюсаря підземного та в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика з 08.05.1992 по 22.01.2001 електрослюсарем по ремонту обладнання шахтної поверхні.

В обґрунтування позивач зазначив, що 28.09.2021 він звернувся до відділу обслуговування громадян № 4 (м. Лисичанськ) Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.10.2021 року № 91 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача складає 24 роки 7 місяців 27 днів. В рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача зараховані всі періоди, а для пільгового обчислення стажу необхідно надати уточнюючі довідки щодо характеру роботи за умовами праці.

Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, оскільки відповідачем безпідставно не враховані до страхового стажу періоди його роботи за списком 1 та списком 2 в пільговому обчисленні на підставі наданих пенсійному органу документів, а саме: роботи на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля з 26.04.1984 по 07.01.1988 за підземними професіями (список №1) та в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика з 08.05.1992 по 22.01.2001 (список №2).

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 січня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання; залучено як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 360/7979/21 здійснювати на підставі її матеріалів в електронній формі.

Враховуючи дистанційний режим роботи суду в період воєнного стану та відсутність клопотань сторін про призначення справи до розгляду в судовому засіданні, з метою дотримання безпеки учасників процесу та працівників апарату суд розглядає справу в порядку письмового провадження за матеріалами справи в електронній формі за відсутності учасників справи та відсутності необхідності допиту свідків та експертів відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України.

25.01.2022 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач І заперечував проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Так, відповідач І зазначає, що 28.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано такі документи: паспорт, довідку про реєстраційний номер облікової картки платника податків, трудову книжку, диплом про навчання, свідоцтво про народження, військовий квиток.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.10.2021 № 91 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, про що позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.10.2021 № 4059-4114/А-02/8-1200/21.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком страховий стаж, розрахований відповідачем відповідно до поданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, становить 24 роки 7 місяців 27 днів.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.04.1984 по 07.01.1988 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» в якості учня гірника, електрослюсаря підземного та період роботи у Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні «Луганськспецавтоматика» з 08.05.1992 по 22.01.2001, оскільки уточнюючі довідки з підприємства, на яких особа працювала, із зазначенням періоду роботи, що зараховується до пільгового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, зайнятість повний чи неповний робочий день, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в матеріалах пенсійної справи відсутні, тому немає підстав для зарахування в кратному обчисленні зазначених періодів.

В наданій трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках, відомості про атестацію робочого місця тощо у зв`язку з чим, підстав для зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно даного документу немає.

Відповідач І також зазначає, що до матеріалів позовної заяви долучено копії довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме: №б/н, видані ПАТ трест «Луганськвуглеавтоматика», а також №225 від 21.05.2014, видана Державним підприємством «Луганськвугілля, проте при зверненні 29.08.2021 за призначенням пенсії за віком ОСОБА_1 оригінали вищезазначенних довідок не надавав. Відтак, при прийняті рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зазначені довідки не досліджувались.

Для зарахування пільгового періоду роботи в організації, яка знаходиться на непідконтрольній території і неможливо провести перевірку періодів роботи, вказаних у довідках, оригінали яких необхідно надати на Комісію для підтвердження періодів роботи, що враховуються до пільгового стажу. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014, м. Лисичанськ належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На думку сторони відповідача І, оскільки у позивача відсутній необхідний загальний страховий стаж 28 років, передбачений статтею 26 Закону № 1058-ІV для призначення пенсії за віком, а також стаж 25 років, передбачений статтею 114 Закону № 1058-ІV для призначення пенсії на пільгових умовах, ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії з 02.01.2024 після досягнення віку 63 рокиів відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058.

Тому відповідач І просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.02.2022 на адресу суду від відповідача ІІ надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при зверненні позивача 28.09.2021 до відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр м. Лисичанськ) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про призначення пенсії ним були надані такі документи: картка платника податків, копія паспорта НОМЕР_1 , військовий квіток НОМЕР_2 ; диплом серії НОМЕР_3 ; довідка СПОВ (ОК-5); свідоцтво пpo народження НОМЕР_4 ; трудова книжка серії НОМЕР_5 . Відповідно до Порядку № 22-1 надані позивачем документи Управлінням прийняті, заява зареєстрована за № 4846.

З урахуванням вимог Порядку №22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким за наслідками розгляду заяви позивача прийняте рішення № 91 від 04.10.2021 про відмову в призначенні пенсії. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як орган Пенсійного фонду України, розташований за місцем проживання особи, здійснює нарахування лише вже призначених виплат згідно з п. 4.10 Порядку №22-1, за даними електронної пенсійної справи, які передаються засобами програмного забезпечення. Тому відповідач ІІ не є належним відповідачем у справі.

На підставі викладеного відповідач ІІ просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 17.08.2001 та карткою фізичної особи платника податків.

28 вересня 2021 позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Лисичанську Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком, отже на дату звернення мав вік 60 повних років, що виповнився 01.01.2021.

До заяви були надані такі документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом про навчання, свідоцтво про народження, військовий квиток, довідка форми ОК-5 про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення.

Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 04.10.2021 № 91 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 7 місяців 27 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи. Для зарахування періоду роботи з 26.04.1984 по 07.01.1988 в пільговому обчисленні необхідно доповнити документи пільговою довідкою згідно додатку 5 постанови КМУ від 12.08.1993 № 637. Дата з якої заявник матиме право на пенсію 02.01.2024, на час звернення пенсію не отримує, на обліку в пенсійних органах не перебуває.

Листом від 11.10.2021 №4059-4114/А-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило позивача про те, що заяву від 28.09.2021 про призначення пенсії за віком було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та винесено рішення від 04.10.2021 № 91 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу його страховий стаж складає 24 роки 7 місяців 27 днів. До пільгового стажу не враховано період роботи на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» з 26.04.1984 по 07.01.1988 в якості учня гірника, електрослюсаря підземного та в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні «Луганськспецавтоматика» з 08.05.1992 по 22.01.2001 у зв`язку з відсутністю пільгових довідок (норми пункту 20 Порядку підтвердження трудового стажу).

Дослідженням копії Форма РС-право встановлено, що визначений управлінням страховий стаж позивача складає 24 роки 7 місяців 27 днів, періоди роботи з 08.05.1992 по 22.01.2001 та з 26.04.1984 по 07.01.1988 зараховані тільки до страхового стажу.

Кількість наявного в позивача загального страхового стажу в календарному, а не в кратному обчисленні, 24 роки 7 місяців 27 днів сторони визнають, отже це питання не є спірним для сторін.

Щодо наявності в позивача пільгового стажу судом встановлені такі обставини.

Відповідно до військового квітка НОМЕР_2 від 19.10.1979 ОСОБА_1 з 20.10.1979 по 10.11.1983 проходив службу в Радянській Армії.

Відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_7 від 18.04.1984 містять такі записи:

запис 1 з 01.09.1976 по 17.07.1979 навчання в ДПТУ №30 м. Кіровська (димлом НОМЕР_8 );

Комунарський металургійний комбінат:

запис 2 02.08.1979 прийнятий в Атотранспортний цех слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду (розп. №2 від 02.08.1979);

запис 3 10.10.1979 звільнений до лав Радянської Армії (розп. №2816 від 11.10.1979);

запис 4 служба в Радянській Армії з 20.10.1979 по 10.11.1983 (в/к НУ №7287854);

Шахта «Луганська» п/о «Стахановвугілля»:

запис 5 26.04.1984 прийнятий підземним учнем гірника з повним робочим днем в шахті (наказ №17/к від 23.04.1984);

запис 6 22.10.1984 переведений підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ №42/к від 22.10.1984);

запис 7 07.01.1988 - звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП УССР (наказ № 5/к від 08.01.1988);

запис 8, 9 з 23.03.1988 по 24.06.1988 працював радіомеханіком на Сєвєродонецькому заводі «Побутрадіотехніка» (наказ №33 від 23.03.1988, наказ №43 від 02.06.1988);

запис 10, 11 з 25.04.1991 по 04.05.1992 працював радіомеханіком на Лисичанському заводі «Побутрадіотехніка» (наказ №14 від 15.05.1991, наказ №31 від 04.05.1992);

Лисичанське шахтоспеціалізоване управління тресту «Луганськвуглеавтоматика»:

запис 12 08.05.1992 прийнятий електрослюсарем по ремонту обладнання 5 розряду шахтної поверхні на дільницю №3 шахтних та центральних збагачувальних фабрик, засобів шахтної диспетчеризації та АТС за переводом з Лисичанського заводу «Побутрадіотехніки» (наказ №36/к від 08.05.1992);

запис 13 01.10.1992 призначено шостий розряд електрослюсаря з ремонту обладнання на цій же дільниці (наказ №78/к від 01.10.1992);

запис 14 23.11.1993 у зв`язку з переатестацією робочих місць на підставі постанови КМУ від 01.08.1992 №442 встановлена посада електрослюсаря по ремонту обладнання шахтної поверхні, що відповідає списку 2, розділ 1, підрозділ 1, пункт «а», шифр 2010100а-19931 (Протокол засідання комісії з атестації от 23.11.1993);

запис 15 21.04.1997 переведений електрослюсарем по ремонту обладнання 6 розряду на дільницю шахтних вантажопідйомних засобів, поверхневих п/станцій, шахтних та центральних збагачувальних фабрик та дефектоскопії (наказ № 14-к від 21.04.1997);

запис 16 - 22.01.2001 звільнений по ст. 36 п. 1 КЗпП України (наказ № 5-к від 22.01.2001);

запис 17, 18 з 01.02.2001 по 26.01.2002 перебував на обліку в Лисичанському міському центрі зайнятості Луганської області та отримував допомогу з тимчасового безробіття.

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, мають відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи, а також наявні записи про атестацію робочих місць.

На підтвердження пільгового періоду роботи в спірний період позивачем разом з позовом надані копії уточнюючих довідок, а саме:

довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 225 від 21.05.20014, в якій зазначено, що позивач у період з 26.04.1884 по 07.01.1988 працював повний робочий день на шахті «Луганська» з видобутку вугілля виконував гірничі роботи учнем гірника, гірника, електрослюсаря підземного за професіями, що передбачені Списком 1 розділом 1 підрозділом 1;

довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій зазначено, що позивач у період з 08.05.1992 по 22.01.2001 працював повний робочий день на Лисичанському шахтоспеціалізованому управлінні тресту «Луганськвуглеавтоматика», виконував гірничі роботи за професією, що передбачена Списокм 2 розділом 1 підрозділом 1 (05 років 05 місяців 15 днів);

довідки про заробіток для обчислення пенсії №226 від 21.05.2014, доповнення до довідки про заробітну плату, видані ПАТ «Луганськвуглеавтоматика» №227 від 21.05.2014, довідку про перейменування підприємства.

Отже, на момент звернення із заявою від 28.09.2021 про призначення пенсії, позивачу виповнилось 60 років, визначений управлінням страховий стаж позивача складає 24 роки 7 місяців 27 днів.

Спірним питанням цієї справи є наявність підстав для зарахування до пільгового стажу за списками 1 та 2 періодів роботи позивача на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля з 26.04.1984 по 07.01.1988 та з 08.05.1992 по 22.01.2001 в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика, а також наявність в позивача права на призначення пенсії за віком станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії від 28.09.2021.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон №1058).

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

В силу пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком (пункт 1 частини першої статті 9 Закону №1058).

Статтею 26 Закону №1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з вимогами частини 1 статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до вимог пунктів 1 і 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків;

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до п. п. 2,3 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на піставі документів та в порядку, визначеного законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Спірним є стаж роботи позивача у період з 26.04.1984 по 07.01.1988 на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля та з 08.05.1992 по 22.01.2001 в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика, який пенсійним органом зараховано до страхового, однак не до пільгового у зв`язку з відсутністю відомостей в трудовій книжці про характер виконаної роботи.

Зазначений стаж роботи мав місце до набрання чинності Законом №1058, тобто до впровадження системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.01.2004, отже цей стаж, (12 років 4 місяця 27 днів) має бути зарахований позивачу на підставі вимог Закону №1788 та інших, чинних на той час нормативних актів.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно з статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених відповідним Списком № 1 і № 2.

При цьому, за правилами застосування Списків № 1 і № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Отже, в спірні періоди роботи позивача необхідно застосовувати Списки № 1 і № 2, які були чинними у цей період.

Зі Списків № 1 і № 2, затвердженого постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що були чинними на період роботи позивача, вбачається, що професія гірника, електрослюсаря підземного (Список №1) та відносяться до професій, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що згідно із п. 4.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

При цьому, положеннями п. 4.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, визначено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

В той же час, як передбачено пунктом 4.5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, пунктом 2 якого визначено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

З аналізу вище вказаних нормативних актів вбачається, що атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набули чинності з 21.08.1992.

Тобто за період роботи позивача з 26.04.1884 по 07.01.1988 для підтвердження пільгового стажу роботи достатньо записів його трудової книжки про те, що він працював на шахті «Луганська» повний робочий день на підземних роботах учнем гірника, гірником, електрослюсарем підземним за підземними професіями, що віднесені до списку №1. Записів про атестацію робочого місця за цей період трудова книжка і не мала містити, оскільки вимоги щодо її проведення набули чинності пізніше.

Тому суд дійшов висновку, що пенсійний орган протиправно не врахував до пільгового стажу позивача за списком №1 стаж його роботи за підземними професіями з 26.04.1884 по 07.01.1988.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Таким чином, атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 в справі 348/1079/17), постанові від 18 вересня 2018 року по справі 345/3301/17 та постанові від 01.11.2018 455/1053/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, на працівника не має бути покладено тягар відповідальності у вигляді позбавлення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, якщо саме роботодавцем не виконано обов`язку внесення відповідних записів про атестацію до трудової книжки або не проведено атестацію відповідних робочих місць.

Суд, дослідивши трудову книжку позивача зазначає, що записи щодо періодів роботи позивача виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та посилання на відповідні накази, на підставі яких такі записи були внесені, а також записи завірені печатками підприємств, будь-яких виправлень в цих записах судом не виявлено.

Також, відомості трудової книжки позивача в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика містять запис про проведення атестації робочого місця позивача за посадою електрослюсаря з ремонта обладнання шахтної поверхні за списком № 2 розділ 1, підрозділ 1, пункт «а», шифр 2010100а-19931 (запис 14 23.11.1993 у зв`язку з переатестацією робочих місць на підставі постанови КМУ від 01.08.1992 №442 протоколом засідання комісії з атестації от 23.11.1993).

Тому, з урахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду до пільгового стажу роботи за списком 2 слід зарахувати повністю період його роботи в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика електрослюсарем з ремонту обладнання шахтної поверхні з 08.05.1992 по 22.01.2001.

Щодо можливості врахування наданих позивачем до суду довідок, суд дійшов таких висновків. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької та Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Позивачем було надано до суду наступні документи: копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 225 від 21.05.20014, в якій зазначено, що позивач у період з 26.04.1884 по 07.01.1988 працював повний робочий день на шахті «Луганська» по видобутку вугілля виконував гірничі роботи за професією, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій зазначено, що позивач у період з 08.05.1992 по 22.01.2001 працював повний робочий день на Лисичанському шахтоспеціалізованому управлінні тресту «Луганськвуглеавтоматика», виконував гірничі роботи за професією, що передбачена Списокм 2 розділом 1 підрозділом 1; довідки про заробіток для обчислення пенсії №226 від 21.05.2014, доповнення до довідки про заробітну плату, видані ПАТ «Луганськвуглеавтоматика» №227 від 21.05.2014, довідку про перейменування.

Надані позивачем довідки підтверджують наявність в позивача права на зарахування спірного періоду як до загального так і до спеціального стажу за списком №1 та за списком №2.

Посилання відповідача на те, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, суд не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий трудовий стаж роботи. Такі документи за встановлених судом обставин відсутності в позивача можливості в інший спосіб довести такі обставини, мають бути враховані пенсійними органами як для визначення права на пенсію, так і для визначення розміру заробітної плати для обчислення пенсії.

З зазначених підстав суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно не зараховані спірні періоди роботи позивача з 26.04.1984 по 07.01.1988 на шахті Луганська виробничого об`єднання Стахановвугілля та з 08.05.1992 по 22.01.2001 в Лисичанському шахтоспецналадочному управлінні Луганськспецавтоматика до пільгового стажу позивача, що разом складає понад 12 років 4 місяці 25 днів такого стажу для призначення пенсії.

Також в трудовій книжці позивача є записи, що підтверджують ту обставину, що періоду роботи позивача за підземною професією, яка надає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 (з 26.04.1984 по 07.01.1988), передував період служби в Радянській Армії з 20.10.1979 по 10.11.1983.

Згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 19.10.1979 ОСОБА_1 з 20.10.1979 прийнятий на службу, а з 10.11.1983 звільнений.

Отже, позивач у період з 20.10.1979 по 10.11.1983 дійсно проходив військову службу в лавах Радянської Армії.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вимог статті 8 вищезазначеного Закону встановлено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Тому до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення.

На період проходження позивачем військової служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення).

Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Отже, відповідно до норм, що були чинними на час проходження військової служби позивачем, служба в Радянській армії зараховувалася до стажу роботи, що слідувала по закінченню цього періоду, не залежно від того, чи строковою чи позастроковою була така служба, а також не залежно від часу працевлаштування, а також кількості наявного стажу за певною професією, що слідував за такою службою.

Згідно з трудовою книжкою позивача, що долучена до матеріалів, позивач після зазначеної військової служби працював з 26.04.1984 по 07.01.1988 на шахті «Луганська» п/о «Стахановвугілля» підземним учнем гірника з повним робочим днем в шахті та підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті.

Оскільки судом визнано право позивача на зарахування періоду роботи з 26.04.1984 по 07.01.1988 до пільгового підземного стажу №1, то період служби позивача в Радянській армії з 20.10.1979 по 10.11.1983, що передував такій роботі, також слід зараховувати до пільгового стажу позивача за списком №1 за записами трудової книжки та військовим квитком відповідно до вимог законодавства, що було чинним на час проходження військової служби позивачем. Тому позивач фактично має пільговий підземний стаж за списком №1 понад 7 повних років, що надає йому право призначення пенсії згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 114 Закону №1058 із зменшенням пенсійного віку (60-7 повних років) та за умови наявності зарахованого відповідачем загального страхового стажу на дату звернення 24 роки 7 місяців 27 днів станом на 28.09.2021, (а згідно вимогою законодавства з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року для визначення права не пенсію страхового стажу має бути не менше 23 років 6 місяців у чоловіків).

Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати № 91 від 04.10.2021 щодо відмови в призначенні пенсії позивачу є протиправним, таким що порушує його право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах з часу звернення з заявою від 28.09.2021.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вимог ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень суд не приймає доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту порушення його права на отримання пенсійних виплат в більшому розмірі, оскільки саме відповідач не довів тих обставин, що призначив пенсію позивачу в належному розмірі, з урахуванням всього наявного в позивача пільгового підземного стажу за списком №1 на підставі наданих позивачем документів, а саме: трудової книжки та військового квитка, з урахуванням вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з обранням іншого способу захисту порушеного права позивача відповідно до вимог п. 10 ч.2 ст.245 КАС України.

При цьому обов`язок щодо поновлення порушених прав позивача суд покладає саме на відповідача ІІ, оскільки саме до нього позивач звертався з заявою про призначення пенсії і він має здійснювати нарахування та виплату сум призначеної пенсії.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн відповідно до квитанції № 7566986 від 26.11.2021, копія якої надана разом з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій територіальних органів Пенсійного фонду України і позовні вимоги підлягають задоволенню лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 454,00 грн з кожного.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 013, місцезнаходження: м. Хмельницький, Герцена, 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати № 91 від 04.10.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за заявою від 28.09.2021 відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням уточнюючих довідок та зарахуванням до пільгового підземного стажу за списком №1 періоду служби в Радянській армії з 20.10.1979 по 10.11.1983 та періоду його роботи з 26.04.1984 по 07.01.1988.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шембелян