Справа № 420/19329/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області у якому вона просить суд скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 23ДПС/ТД-ФС від 22.09.2022 р. мотивуючи це тим, що 05.08.2022 року ГУ ДПС в Одеькій області проведено фактичну перевірку за місцем здійснення нею діяльності у її відсутність та , так як вона була у лікарні, а замок магазина був зламаний, то вона попросила доглянути за магазином сусідку ОСОБА_2 , яка до фоп « ОСОБА_3 » ОСОБА_1 ніякого відношення не має, про що остання повідомила працівників ГУ ДПС перед початком перевірки, та що вона перебувала у лікарні, проте вони не звернули на це уваги та почали перевірку. ОСОБА_2 була розгублена, тому під диктовку перевіряючих написала пояснення, що працює у позивача на посаді продавець, та що продала пачку сигарет без видачі чека, так як відволіклась на іншого покупця.

Надалі ї постановою ГУ Держпраці в Одеській області від 22.09.2022р. №23ДПС/ТФ-ФС на неї накладений штраф у розмірі 65000грн., з яким вона не згодна, так як відповідач не мав право застосовувати до неї санкції, так як не проводив перевірки. Тому просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача 26.01.2023р. надав до суду відзив у якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи, це тим, що 23.08.2022 року до Головного управління Держпраці в Одеській області надійшов лист Головного управління ДПС в Одеській області від 15.08.2022р. №1014/515-32-07-06-05 щодо порушень законодавства про працю, виявлених у ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 /в магазин. За результатами проведення фактичної перевірки складено акт від 11.08.2022р. №5144/15/17/РРО/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки встановлений факт допуску позивачем працівника ОСОБА_2 до роботи без укладання трудового договору, та жодних документів щодо оформлення трудових правовідносин з нею надано не було.

Та ч.5 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» забороняється роботодавцям застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових правовідносин, вчиняти дії спрямовані на приховування трудових правовідносин.

На підставі вищенаведеного відповідно до вимог ч.2 ст.263 КЗпП України до позивача застосована відповідальність за порушення законодавства про працю а саме фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. Вказана відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах зокрема фізичної особи-підприємця. Та твердження щодо необхідності проведення перевірки саме відповідачем, а не на підставі акту складеного працівниками ГУ ДПС в Одеській області є помилковим, так як абз.7 п.2 Постанови КМУ №509 від 17.07.2013 року встановлено, що штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення накладаються на підставі акту перевірки ДПС, її територіального органу у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, тому документи які надійшли від ГУ ДПС в Одеській області правомірно використані відповідачем під час їх розгляду та прийняття оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 02.03.2023 року відповідач по справі Головне управління Держпраці в Одеській області замінений його правонаступником Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на загальній системі оподаткування, та здійснює господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 /в (магазин).

Згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Головне управління ДПС В Одеській області листом від 15.08.2022 року вих. №10104/5/15-32-07-06-05 направило на адресу Головного управління Держпраці в Одеській області акт фактичної перевірки від 11.08.2022 року №3144/15/17/РРО/ НОМЕР_1 з інформацією про те, що в ході проведення 05.08.2022р. фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ) було встановлено, що в магазині за адресою АДРЕСА_1 /в суб`єкт господарювання використовує найману працю без належного оформлення трудових відносин та повідомлення про прийняття працівника на роботу до органів ДПС.

В наступному перший заступник начальника Головного Управління Павловський Р.В., направив 26.08.2022року вих..№ОД/2/3965-22 поштовим зв`язком ФОП ОСОБА_1 повідомлення про розгляд 22.09.2022р. о 10год.00хв. у приміщенні ГУ Держпраці в Одеській області за адресою м.Одеса пр.-т Шевченко б.2 4-й поверх каб.№3 справи про накладення штрафу за порушення законодавства про правцю та зайнятість населення.

Вказане повідомлення згідно трекінгу Укрпошти було вручено особисто адресату 03.09.2022 року.

22.09.2022 року позивач прийняла участь у розгляді справи та на підставі протоколу №23 розгляду справи про накладення штрафу уповноваженою особою Головного управління Держпраці в Одеській області першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області винесена постанова №23ДПС/ТД-ФС якою розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта фактичної перевірки ДПС від 11.08.2022 року №5144/15/17/РРО/ НОМЕР_1 за порушення норм ст.24КЗпП, ч.5 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 65000грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265КЗпП України.

Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою, позивач звернувся в суд з адміністративним позовом.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" було установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Згідно з ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Ч.2 ст.265 КЗпП України передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Таким чином, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору.

При цьому, така відповідальність залежить від встановлення факту використання найманої праці.

Суд зазначає, що ознаками трудових відносин є наявність відповідної угоди в тій чи іншій формі, встановлення обов`язків працівників, систематичність виконання обов`язків, систематичний характер оплати встановленого угодою розміру, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 затверджено «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).

Згідно з абз.7 п.2 Порядку №509 штрафи накладаються на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Тому суд вважає помилковою аргументацію позивача, що відповідач повинен був сам проводити перевірку позивача, а не враховувати акт складений працівниками ГУ ДПС в Одеській області.

При цьому суд відповідно до ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме у постанові по справі №380/1116/20 від 28.01.2021року.

Пункт 3 Порядку № 509 передбачає, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Відповідно до п.4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Таким чином, акт перевірки ДПС, її територіального органу може бути підставою для накладення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2022 року під час фактичної перевірки магазину в якому позивач веде господарську діяльність працівниками податкової інспекції виявлено, що продавець ОСОБА_2 , яка не оформлена на роботу з укладанням трудового договору не провела через РРО продаж акцизного товару пачки сигарет, пояснюючи це тим, що відволіклась на іншого покупця, та у письмових поясненнях наданих перевіряючим особисто написала, крім продажу товару без проведення через РРО, що працює у підприємця ОСОБА_1 з 03.08.2022р. (копія пояснення знаходиться в матеріалах справи).

Робота ОСОБА_2 зафіксована в акті перевірки збігається з видом економічної діяльності, яким згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань займається позивач та яким є роздрібна торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Отже, така робота здійснювалася у межах господарської діяльності позивачки.

У разі якщо робота, виконана особою (особами) на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 справа № 380/1340/20.

Таким чином суд погоджується, що відповідачем правомірно прийнята постанова про застосування до позивача штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Щодо покликання позивача, нібито вона не приймала на роботу ОСОБА_2 , а тільки просила доглянути за її магазином, так як був зламаний замок, а вона перебувала у лікарні, то суд їх відхиляє, як необґрунтовані та спрямовані на ухилення від відповідальності.

Як вбачається з довідки виданої КНП «Консультативно-діагностичного центру№29» ОМР Травмопункт до лікаря вказаного медичного закладу ОСОБА_1 звернулась за медичною допомогою 05.08.2022 року, та як вказано у довідці зі слів останньої дата її травмування -04.08.2022 року, тоді як ОСОБА_2 у своїх поясненнях написала, що працює у позивача з 03.08.2022 року, тобто до отримання нею травми, та фактично звернення позивача до лікаря відбулось в день, коли вже була здійснена фактична перевірка працівниками ДПС її магазину та складений акт.

Решта аргументів позивача не підтверджена матеріалами справи, а тому судом відхиляється.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи встановлені обставини суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 23ДПС/ТД-ФС від 22.09.2022 р. прийнята обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для притягнення позивачки до відповідальності за порушення трудового законодавства.

Керуючись статтями 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_1 )

Відповідач: Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (, місцезнаходження: 4003, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Василевського маршала, будинок 40/1).

Суддя Іванов Е.А.

.