Справа № 755/9705/22
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/9705/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Коваленко І.В.,

при секретарі Назаровій І.В.,

за участі:

представника позивача - адвоката Мамедова Васифа Нуру огли,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області про визнаня протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 жовтня 2020 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС України у місті Києві та Київській області було затверджено рішення №63 про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні на законних підставах, а саме - 28 квітня 2013 року ОСОБА_1 , як дитина іммігранта (02/04) був документований посвідкою на постійне проживання в Україні Серія НОМЕР_1 , яка була замінена 07 лютого 2022 року новою посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 , орган, що видав 8011, термін дії до 07 лютого 2032 року, при цьому ОСОБА_1 не був проінформований про заборону в`їзду в Україну, яка начебто діяла на момент видачі нової посвідки. Так, в основу рішення були покладені факти, вказані у повідомленні працівників Печерського УП ГУ НП в місті Києві до ЦМУ ДМС України в місті Києві та Київській області, суперечать об`єктивним фактам та отриманим даним. Так, в рішенні вказано, що по інформації, отриманій від Печерського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення та може бути причетним до вчинення кримінальних правопорушень, однак дана інформація повністю спростована відповідями на адвокатські запити, а саме: кримінальні справа за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України, відносно нього не порушувалась; в Єдиному реєстрі досудових розслідувань даних відносно будь-яких кримінальних або адміністративних правопорушень, вчинених ОСОБА_1 у період з 11 по 16 жовтня 2020 року та у період з 16 жовтня 2020 року по 01 січня 2022 року немає. За час свого постійного проживання в Україні з 28 квітня 2013 року ОСОБА_1 жодного разу не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, жодної забороненої дії не вчиняв.

Таким чином, позивач вважає, що рішення №63 від 21 жовтня 2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджану ОСОБА_1 винесено без обґрунтованих підстав, тому змушений був звернутися до суду з даним позовом.

06 жовтня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Положеннями ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

08.11.2022 року (вх.№39154) через систему «Електронний суд» представник відповідача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи належним чином завірених копій матеріалів справи про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України громадянина Азербайджану ОСОБА_1

17.11.2022 року (вх.№41032) через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та пояснив, що дійсно 21 жовтня 2021 року відповідачем було прийнято оскаржуване рішення. На думку відповідача, вказане рішення є законним та правомірним, оскільки приймалось на підставі подання Управління міграційної поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві та у відповідності до чинного законодавства України, у тому числі згідно до Положення про ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №360, Інструкції про порядок прийняття ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 за зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802.

Представник позивача - адвокат Мамедов В.С. у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки Азербайджан.

ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.06.2004 року, дата видачі 26.04.2013 року.

21 жовтня 2020 року провідним інспектором відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М.В. розглянуто матеріали справи стосовно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнято рішення №63 про заборону в`їзду в Україну, яким вирішено заборонити громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Республіки Азербайджан № НОМЕР_3 , в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки. (а.с.19-20)

Підставою для прийняття вказаного рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 21 жовтня 2020 року №63 стала інформація, викладена у поданні Печерського УП ГУ НП у м. Києві вих. № 6858/125/52/01-2020 від 16.10.2020 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки, заборону в`їзду в Україну, примусове повернення/ видворення».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VІ (надалі - Закон №3773-VІ).

Відповідно до ст.13 Закон №3773-VІ встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

За правилами ч. 3 ст.13 Закону №3773-VІ Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Згідно із п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013р. №1235 (надалі Інструкція №1235) передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України №3773-VІ.

Згідно п.4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно із п.5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у п.4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абз.абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Відповідно до п.6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

При цьому, частиною 1 ст.23 Закону України №3773 визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить про наявність у територіального органу Державної міграційної служби України повноважень щодо прийняття рішення про заборону в`їзду особи в Україну у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам.

Так, підставою прийняття оскаржуваного рішення міграційного органу слугувало подання Печерського УП ГУ НП у м. Києві вих. № 6858/125/52/01-2020 від 16.10.2020 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки, заборону в`їзду в Україну, примусове повернення/ видворення».

Із зазначеної у поданні Печерського УП ГУНП в місті Києві інформації вбачається, що в ході здійснення оперативно-розшукових заходів та поліцейської операції «ПЕРЕХВАТ» працівниками Печерського УП ГУНП в м. Києві були виявлені іноземні громадяни, які порушували громадський порядок та вчиняли хуліганські дії. 11.10.2020 року о 17:08 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 11.10.2020 року о 17:06 за адресою: вул. Михайла Грушевського, перехрестя з вул. Шовковична невідомі особи, які рухалися у колоні на легкових автомобілях, які були обвішані прапорами Азербайджанської Республіки, стріляли з невідомої зброї у повітря. Дана подія зареєстрована до ЄО за №38669 від 11.10.2020 року. Слідчим відділом Печерського УП ГУНП в м. Києві, вказані відомості було внесено до ЄРДР за №0003049 від 11.10.2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. В ході поліцейської операції «ПЕРЕХВАТ» на Севастопольській площі в м. Києві було заблоковано автомобілі, які знаходилися у вищевказаній колоні, а саме: «Фольксваген Шаран» д.н.з. НОМЕР_4 , «Фольксваген Джета» д.н.з. НОМЕР_5 , «Фольксваген поло», д.н.з. НОМЕР_6 , «Фольксваген Т-5» д.н.з. НОМЕР_7 , «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_8 та «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_9 . Учасників хуліганських дій було доставлено до Печерського управління поліції, один з них виявився гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Здійсненою перевіркою діяльності громадянина ОСОБА_1 встановлено, що він знаходячись на території України, а саме: у м. Києві вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 296 та може бути причетним до вчинення кримінальних правопорушень. Суспільна небезпечність перебування на території України громадянина ОСОБА_1 полягає у тому, що вказана особа створює загрозу громадському порядку, здоров`ю, захисту прав та законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. За існуючою інформацією у громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-які документи відсутні. На підставі викладеного та керуючись Порядком оформлення видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, начальник Печерського УП УП НА у м. Києві просив скасувати вказаному іноземцю посвідку на тимчасове /постійне проживання та дозвіл на імміграцію (в разі документування). Також беручи до уваги те, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, відповідно до вимог пунктів 1,2 частини 1 ст.13 Закону №3773-VІ та Інструкції №1235 начальник Печерського УП УП НА у м. Києві клопотав про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на три роки (а.с.37)

Пунктами 3, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII встановлено, що національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2)охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до положень п.п.1, 2 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а також виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

Щодо посилань представника позивача - адвоката Мамедова В.Н. на те, що вказані у поданні Печерського УП ГУ НП в м. Києві вих. № 6858/125/52/01-2020 від 16.10.2020 р. факти про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та ймовірність його причетності до вчинення кримінальних правопорушень спростовується відповідями на адвокатські запити, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту подання Печерського УП ГУ НП в м. Києві вих. № 6858/125/52/01-2020 від 16.10.2020 р., за результатами повідомлення зі служби «102» було зареєстровано повідомлення до ЄО за №38669 від 11.10.2020 року про те, що 11.10.2020 року о 17:06 за адресою: вул. Михайла Грушевського, перехрестя з вул. Шовковична, невідомі особи рухалися у колоні на легкових автомобілях, були обвішані прапорами Азербайджанської Республіки, стріляли з невідомої зброї у повітря. Слідчим відділом Печерського УП ГУНП в м. Києві, вказані відомості було внесено до ЄРДР за №0003049 від 11.10.2020 року за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У адвокатських запитах №23/07 від 21.07.2022 року та №23/07-09 від 12.09.2022 року, скерованих на адресу Печерського УП ГУНП в м. Києві ставилось питання про надання інформації наступного змісту: «надати інформацію щодо притягнення/ не притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст.296 КК України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 у період часу з 16 жовтня 2020 року по 01 січня 2022 року», в той час як подія, яка була зареєстрована до ЄО за №38669 від 11.10.2020 року мала місце - 11 жовтня 2020 року. (а.с.13-14)

Згідно відповідей Печерського УП ГУНП в м. Києві на запит адвоката убачається, що: «за період з 16 жовтня 2020 року по 01 січня 2022 року, заяв, звернень про вчинення кримінальних правопорушень та відкритих кримінальних проваджень, в яких гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус підозрюваного або обвинуваченого, не зареєстровано». (а.с.15-16)

Аналізуючи вказані докази суд приходить до висновку, що адвокатський запит не охоплював дату події, яка відбулася саме 11 жовтня 2020 року та на яку у своєму поданні до міграційної служби посилалось Печерське УП ГУНП в м. Києві.

Разом з тим, згідно отриманої на запит Дніпровського районного суду міста Києва інформації зі слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві вбачається, що 11.10.2020 слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення №0003049 за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст296 КК України. досудовим розслідуванням встановлено, що 11.10.2020 приблизно о 16 год. 30 хв. невстановлені особи перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, здійснили кілька пострілів вгору із заздалегідь заготовленої зброї, чим грубо порушили громадянський порядок. 18.12.2020 року за погодженням Печерської окружної прокуратури міста Києва обвинувальний акт по даному кримінальному правопорушенню №0003049 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України було направлено до Печерського районного суду міста Києва для розгляду в судовому засіданні. (а.с.57)

Щодо посилання представника позивача на те, що за час свого постійного проживання в Україні з 28 квітня 2013 року та на час складання спірного рішення ОСОБА_1 жодного разу не притягувався до кримінальної або ж адміністративної відповідальності, то суд зазначає, що пред`явлення підозри або винесення судом обвинувального вироку можуть свідчити про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вже скоєнні злочини на території України, які є не зворотними, як для громадян так і для держави в цілому.

Саме тому поліція проводить попереджувальні, профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України.

В свою чергу, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення та. інші повноваження, встановленні цим законом.

Застосування заборони в`їзду в Україну визначене статтею 13 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Під час прийняття рішення у справі, суд враховує, що Національна поліція України захищає людей не тільки від насильницьких, грабіжних або шкідливих актів, але й сприяє дотриманню усіх заборон, що встановлені законодавством України, також важлива значуща роль у належному забезпеченні громадського порядку та безпеки є превентивні заходи.

Посилання представника позивача на халатне відношення до прийняття рішення, що полягає у видачі ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні 07 лютого 2020 року при діючій забороні в`їзду в Україну від 21 жовтня 2020 року, то суд вважає посилання на такі обставини необґрунтованими, виходячи з наступного.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року у адміністративній справі № 640/15917/20 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину від 26.03.2020 року №3069 громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо обміну посвідки на постійне проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Як убачається з мотивувальної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року, яке набрало законної сили, судом встановлено наступні обставини:

« ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання.

ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.06.2004 року, дата видачі 26.04.2013 року.

Позивачем зазначено, що 09.02.2020 року він звернувся до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 28.04.2013 року, у зв`язку із вклеюванням фотокартки по досягненню ним 25-річного віку.

26.03.2020 року Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.»

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, суд приходить до висновку, що на дату прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду позивачу в Україну, а саме станом на 21 жовтня 2020 року, позивач ОСОБА_1 не був документований посвідкою на постійне проживання, оскільки щодо нього діяло прийняте 26 березня 2020 та не скасоване на той час рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

При видачі ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні 07 лютого 2020 року при діючій забороні в`їзду в Україну від 21 жовтня 2020 року, відповідач виконував рішення суду, яке набрало законної сили, та керувався положеннями статті 14 КАСУ щодо обов`язковості судових рішень, відповідно до частин 2 та 3 якої, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи викладене та те, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київської області, приймаючи рішення від 21 жовтня 2020 року №63 «Про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина Республіки Азербайджан № НОМЕР_3 , строком на 3 (три) роки», згідно подання Печерського УП ГУ НП в м. Києві вих. № 6858/125/52/01-2020 від 16.10.2020 р. та на підставі Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 №1235, а також пунктів 1, 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», діяло правомірно, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його скасування.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, ст.ст.4, 7,9,13, 22, 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнаня протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 03 березня 2023 року.

Суддя І.В.Коваленко