Справа № 200/16086/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року справа №200/16086/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі № 200/16086/21 (головуючий І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 49 від 01.11.2021 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII;

- зобов`язати пенсійний орган зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697- VІІ період безпосередньої участі в антитерористичній операції з 26 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці відповідно до положень частин другої, третьої та четвертої статті 86 Закону України Про Прокуратуру від 14.10.2014 № 1697, без обмеження її максимальним розміром;

-зобов`язати повторно розглянути заяву від 27 жовтня 2021 року щодо призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.10.2021 року звернувся до УПФУ в м. Краматорську Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України Про прокуратуру.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 01.11.2021 відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недостатністю спеціального стажу.

Управлінням не зараховано до вислуги років періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 26 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Така відмова відповідача є протиправною.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.11.2021 року № 49 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2017 № 1697-УII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2021 року щодо призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2017 № 1697-УII та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач - ГУ ПФУ в Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислугу років не менше: з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Позивач надав довідки, які підтверджують, що він приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Законом № 1697, відповідно до якого заявник звертався за призначенням пенсії, зарахування військової служби в розмірі один місяць за три місяці не передбачено.

Таким чином періоди з 26.09.2017 по 30.04.2018; з 01.05.2018 по 10.09.2020 не підлягають зарахуванню один місяць за три місяці.

За наданими документами вислуга років позивача відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону 1697 становить 19 років З місяці 2 дні, стаж роботи на посадах прокурорів - 16 років 10 місяців 5 днів, що недостатньо для призначення йому пенсії відповідно до Закону № 1697.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивачем та відповідачем ГУ ПФУ у Київській області рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

27.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за вислугою років у відповідності до вимог ст. 86 ЗУ Про прокуратуру та надав відповідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.11.2021 № 49 позивачу відмовлено в призначені пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 ЗУ Про прокуратуру № 1697-VII через відсутність на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років.

В рішенні зазначено, що за наданими документами вислуга років відповідно до частини статті 86 ЗУ Про прокуратуру № 1697-VII складає 19 років 3 місяці 2 дні. Стаж роботи на посадах прокурорів 16 років 10 місяців 5 днів. Право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє.

При цьому в рішенні не зазначено, які саме періоди зараховані до вислуги років позивача та до стажу роботи на посадах прокурора.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 26.02.2018 року, позивач має статус учасника бойових дій.

Відповідно до довідки Військової прокуратури об`єднаних сил № 701 від 10.09.2020 ОСОБА_1 в період з 26.09.2017 по 10.05.2018 проходив військову службу на посаді прокурора відділу організації участі.

Відповідно до довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 19.08.2021 за № 07/980, підполковник юстиції ОСОБА_1 дійсно в період з 26.09.2017 по 30.04.2018 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. З 01.05.2018 по 10.09.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Згідно із відомостями довідки від 25.10.2021 № 437 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, яка видана ОСОБА_1 про те, що він дійсно 26.09.2017 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції відповідно на посадах: прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях військової прокуратури сил антитерористичної операції.

Відповідно до довідки від 25.10.2021 № 488 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, ОСОБА_1 дійсно в період з 1 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 02.10.2017 № 86/дск Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України залучено до проведення антитерористичної операції в Луганській областях, відрядити в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей нижчепойменованих військовослужбовців Збройних Сил України та військову техніку: з 08 вересня 2017 року: майора юстиції ОСОБА_1 , прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях військової прокуратури сил антитерористичної операції.

Відповідно до витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного при Службі Безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 26.02.2018 № 28/дск Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України наказано:

в абзаці 8, 9 параграфу 2 наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 02 жовтня 2017 року № 86дск Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України слова:

з 08 вересня 2017 року:

майора юстиції ОСОБА_1 , прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях військової прокуратури сил антитерористичної операції

викласти в такій редакції:

з 26 вересня 2017 року:

майора юстиції ОСОБА_1 , прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях військової прокуратури сил антитерористичної операції .

Згідно із відомостями витягу із наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 08.06.2018 № 8/ДСК Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях особовий склад Генеральної прокуратури України: з 01 травня 2018 року: підполковника юстиції ОСОБА_1 , прокурора відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях військової прокуратури об`єднаних сил.

Згідно із відомостями витягу із наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 10.11.2020 № 149ДСК Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях особовий склад інших військових формувань та правоохоронних органів; Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 , прокурора відділу підтримання публічного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях управління організації процесуального керівництва, нагляду за виконанням судових рішень та при проведенні оперативно- розшукової діяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішення від 01.11.2021 є необґрунтованим, тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Оскільки позивач проходив службу, яка передбачена Порядком № 393, то він має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку, зокрема, один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697), який на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії (14 квітня 2021 року) діяв у редакції від 01 січня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з частиною восьмою статті 86 Закону № 1697 право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

На підставі частини одинадцятої статті 86 Закону № 1697 прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

При цьому, згідно з положеннями частини шостої статті 86 Закону № 1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно з абзацом 4 частини четвертої статті 27 Закону № 1697 військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини четвертої статті 83 Закону № 1697 на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

В преамбулі до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 2011 діяв у редакції від 01 січня 2021 року.

Статтею 1 Закону № 2011 визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, соціальний захист військовослужбовців, крім іншого, стосується питань їх пенсійного забезпечення.

Основні права військовослужбовців, пов`язані з проходженням служби, визначені статтею 8 Закону № 2011.

Так, згідно з абзацом 2 частини першої статті 8 Закону № 2011 час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Порядок № 393).

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Порядку № 393 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

З урахуванням викладеного, су погоджується з висновком суду першої інстанції, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення прокурорам пенсій за вислугою років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а дійшов висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

Така можливість передбачена постановою № 393.

Суд вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Подібний висновок, проте щодо застосування постанови № 393 при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії за вислугою років прокурорам і слідчим, викладений Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2008 року (21-2438во17).

Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2008 року, вирішуючи питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років виходив із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.

Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закон України «Про прокуратуру».

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугою років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

Така можливість передбачена, зокрема: спільною постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям», Законом України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тощо.

З урахуванням викладеного, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач проходив службу, яка передбачена Порядком № 393, то він має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку, зокрема, один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Суд не приймає доводи апелянта про неможливість зарахування до вислуги років для призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» відповідну службу на пільгових умовах, оскільки можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинна пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний період часу.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного орган суд зазначає наступне.

Частинами першою та третьою статті 44 Закону № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (…)

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Згідно з пунктом 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.7 Порядку 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії повинно бути обґрунтованим, тобто вмотивованим, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 204/362/17 зазначив, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.11.2021 № 49 не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, в ньому не зазначено, які саме періоди зараховані (не зараховані) до вислуги років позивача та до прокурорського стажу, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність рішення та скасував його.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На підставі частин третьої та четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

До того ж, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У спірних правовідносинах єдиним правомірним варіантом поведінки відповідача було прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення за результатом розгляду заяви позивача від 27.10.2021 року щодо призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2017 № 1697-УII.

Тому суд першої інстанції, з врахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу, та для ефективного захисту порушених прав позивача, правильно зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2021 року щодо призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2017 № 1697-УII та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, є безпідставними доводи апелянта щодо втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження пенсійного органу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд не надає оцінки законності та обґрунтованості рішення в цій частині.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі № 200/16086/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі № 200/16086/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 березня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв