Справа № 705/3287/21
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/3287/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі судового засідання Прокопенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про те, що відносно нього посадовою особою Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Короленком С.О. безпідставно, в порушення вимог чинного законодавства, винесено постанову серії БАБ № 902735 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він 15.07.2021 року о 09 годині 55 хвилин у м. Умань по вулиці Шевченка, 50, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Форза, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР «зупинку заборонено», чим порушив п.п. 33, 3.34 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Копію постанови ним отримано на місці, і у ній він вказав, що не погоджується із таким рішенням, оскільки ПДР не порушував, а дії відповідача вважає неправомірними.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена із порушенням, при цьому суб`єктом владних повноважень недотримано принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме, чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У вказаному випадку, він 15.07.2021 року здійснив вимушену зупинку транспортного засобу на узбіччі проїзної частини по вул. Шевченка, 50 в м. Умані поблизу Уманської міської лікарні, де було вільне місце біля припаркованих автомобілів, у зв`язку з тим, що його дружина ОСОБА_2 відчула гострий сильний біль і потребувала медичної допомоги і при цьому залишив включеними мигаючі сигнали аварійної зупинки.

Приблизно через 15 хвилин, вийшовши із лікарні, він побачив ззаду його автомобіля припаркований поліцейський автомобіль, до якого його покликав підійти разом з документами працівник поліції. Він підійшов і йому працівник поліції сказав почекати, а згодом поліцейський відкрив вікно і через відкрите вікно запропонував йому розписатися у постанові про накладення на нього адміністративного стягнення. Ознайомившись в такий спосіб з постановою, він у ній написав свої заперечення щодо повної незгоди із прийнятим рішенням. Проте відповідач не відреагував на його заперечення та при цьому не спростував його посилань на неправомірність постанови.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП постанова про притягнення до адміністративної відповідальності має містити конкретні докази, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ним, як водієм, порушення ПДР України.

Крім того, при винесенні інспектором постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, в порушення вимог ст. 268 КУпАП йому не було надано можливості скористатися правовою допомогою для свого належного захисту. Також при винесенні постанови інспектором не було допитано свідків чи очевидців, нібито вчиненого ним адміністративного правопорушення.

Також вважає, що тягар підтвердження його винуватості у вказаному випадку лягає саме на відповідача, яким при винесенні постанови не було спростовано, що його зупинка була вимушеною, тобто відповідач не довів правомірність свого рішення.

У зв`язку із зазначеним він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, та просить суд позов задовольнити, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 902735, винесену 15.07.2021 року капітаном поліції Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Короленком С.О., про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Також просить стягнути з відповідача стягнутий судовий збір.

Представником відповідача на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне.

Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15.07.2021 року серії БАБ № 902735 позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивач 15.07.2021 року о 09 годині 55 хвилин в м. Умань Черкаської області, вул. Шевченка, 50, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем ЗАЗ ФОРЗА, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушив п.п. 33; 3.34 ПДР України.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейській оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. У вказаному випадку факт належного проведення розгляду адміністративної справи згідно до розділів ІІІ-ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 інспектором ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Короленком С.О., факт здійснення позивачем зупинки автомобіля ЗАЗ ФОРЗА, державний номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «зупинку заборонено», підтверджується наявним відеозаписом та фотознімками. Звертають увагу суду на те, що самим позивачем не заперечується факт здійснення ним зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «зупинку заборонено». При цьому, позивачем у позовній заяві зазначено, що він, здійснивши зупинку, залишив включеними мигаючі сигнали аварійної зупинки, однак з відеозапису та з фотознімків вбачається, що насправді мигаючі сигнали аварійної зупинки не були включені.

В той же час, на їх думку, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Ствердження позивача, що він здійснив вимушену зупинку заявлено необґрунтовано та не знайшло свого підтвердження. Крім того, біля Уманської міської лікарні по вулиці Шевченка м. Умань є спеціально відведене місце для стоянки автомобілів, тому позивач мав змогу потрапити до лікарні, зупинивши свій автомобіль у належному місці, не порушуючи правил дорожнього руху.

Враховуючи, що встановлені обставини свідчать про наявність у діянні ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, позовні вимоги останнього є необґрунтованими, а позовна заява такою, що не підлягає до задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника та у повному обсязі підтримує відзив, направлений до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою серії БАБ № 902735 від 15 липня 2021 року про накладення адміністративного стягнення, складеною капітаном поліції Уманського РУП в Черкаській області Короленком С.О., за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 15.07.2021 року о 09 годині 55 хвилин в м. Умань, вул. Шевченка, 50, керуючи транспортним засобом ЗАЗ ФОРЗА, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушив п.п. 33, 3.34 ПДР України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306. Тим самим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач на підтвердження факту фіксації події адміністративного правопорушення, відповідно до вказаної вище постанови, надав суду диск із відеозаписом та фотознімками обставин правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оскарження рішення поліцейського, який є працівником суб`єкта владних повноважень, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме в частині необхідності скасування оскаржуваної постанови від 15 липня 2021 року серії БАБ № 902735 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4цього Кодексу.

Відповідно ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3, 5 і 6 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст.4 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.2 ПДР, дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до п. 8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Пункт 8.4 в) ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 «Дорожні знаки» ПДР, визначено, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» відноситься до заборонних знаків.

Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Знак застосовується для заборони зупинки транспортних засобів і установлюється з того боку дороги, на якому вводиться заборона.

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У примітці ст. 122 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в частині порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки становить: об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушення вимог зупинки, стоянки; суб`єкт спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом водійське посвідчення тощо); суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й формі необережності.

У ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиця автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів; смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.

Аналіз викладених вище норм та ПДР дає суду підстави для висновку, що знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу), його дія поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. При цьому зона дії знаку починається від місця його встановлення до найближчого перехрестя заним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Отже, дії щодо зупинки/стоянки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створюють об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічні координати є ознаками наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскільки дія заборонного знаку поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак) елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині, дії позивача, які полягали у тому, що він залишив автомобіль в зоні дії дорожнього знаку 3,34 «Зупинку заборонено» складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі 686/13619/17.

З наданих відповідачем матеріалів фото- та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб позивача був розташований саме в дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», даний факт не заперечується й самим позивачем.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (стаття 279 КУпАП).

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

З аналізу наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення повинно відбуватися в точній відповідності із законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За результатом розгляду справи судом не встановлено порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1ст.129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга статті 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша статті 77 КАС України).

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій щодо зупинки автомобіля в межах дії заборонного знаку 3.34 «Зупинку заборонено» по вул. Шевченка, 50 в м. Умані Черкаської області, а його доводи спростовуються викладеним вище. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України, встановлених в ході судового розгляду справи обставин та наявних в матеріалах справи доказів, дає підстави для висновку про те, що відповідач під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача та винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, при цьому жодним чином не порушив права позивача, а оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного на момент вчинення адміністративного правопорушення законодавства України.

При вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд приходить до наступного.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України, з огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, судові витрати у справі позивачу не відшкодовуються.

На підставі ст. ст. 122, 140, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 2, 72-77, 121, 241-246, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 23.12.2022 року.

Суддя: Р. В. Піньковський