Справа № 140/5967/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5967/22 пров. № А/857/16982/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №140/5967/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Денисюк Р. С.,

час ухвалення рішення 16.11.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Ковельської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 28 квітня 2022 року №21/33 Про затвердження протоколу і актів комісії щодо обстеження земельних ділянок та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , учасників АТО в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради); зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) у межах норм безоплатної приватизації; зобов`язати відповідача в порядку ст.382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що зі змісту ч.2 ст.57-1 ЗК України вбачається, зокрема, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, однак судом першої інстанції не досліджено і не встановлено чи наявне рішення органу місцевого самоврядування (Ковельської міської ради) щодо віднесення оспорюваної земельної ділянки до самозалісеної ділянки за поданням ДП «Ковельський лісгосп». Таким чином, вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що рішення Ковельської міської ради від 28 квітня 2022 року №21/33 в частині відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади у зв`язку з невідповідністю експлікації земельної ділянки за видами угідь на теперішній час тій, що міститься в матеріалах схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, іншій документації із землеустрою є передчасним. Крім того, зазначає, що ч.7 ст.118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оспорювана земельна ділянка є самозалісеною. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2021 року представник позивача звернувся до Ковельської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Ковельської міської ради №11/54 від 26 серпня 2021 року Про створення тимчасової комісії щодо обстеження земельних ділянок на території Ковельської територіальної громади створено комісію з обстеженням земельних ділянок за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади, якій доручено обстежувати земельні ділянки на предмет відповідності факту місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, відповідності експлікації на теперішній час тій, що зазначена в схемах землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель та можливості використання земельних ділянок за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; після обстеження земельних ділянок готувати відповідні акти про результати розгляду та подавати їх, разом з пропозиціями, на розгляд чергової сесії міської ради.

За результатами роботи комісії було складено акт про обстеження земельних ділянок на території Ковельської територіальної громади від 28 вересня 2021 року.

Зі змісту цього акту вбачається, що комісією, враховуючи звернення ОСОБА_1 та інших осіб про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Ружинської сільської ради, проведено обстеження бажаної земельної ділянки з виїздом на місце.

У результаті встановлено, що згідно з планово-картографічним матеріалом Проекту роздержавлення і приватизації земель колгоспу ім. Мічуріна Ружинської сільської ради та Проекту встановлення меж Ружинської сільської ради 1994 р. ці ділянки віднесені до сільськогосподарських угідь ріллі, а фактично вкриті лісовою деревиною та чагарниковою рослинністю.

Заслухавши інформацію головного спеціаліста відділу земельних ресурсів ОСОБА_7 , виконуючи доручення Держгеокадастру, ці ділянки були включені до переліку малопродуктивних земель, які потребують поліпшення і на теперішній час не можуть використовуватись як сільгоспугіддя.

З огляду на це члени комісії, присутні на огляді земельних ділянок, вважали за доцільне: з метою прийняття рекомендацій щодо подальшого використання земель, довести дану інформацію до всіх членів комісії, створеної рішенням Ковельської міської ради від 26 серпня 2021 року №11/54; інформувати сесію Ковельської міської ради про прийняті комісією рекомендації; на основі пропозиції комісії, розглянути звернення, в тому числі гр. ОСОБА_1 про виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею по 2 га та прийняти по них відповідні рішення.

На засіданні комісії, яке відбулося 22 грудня 2021 року, складено протокол №1 засідання тимчасової комісії щодо обстеження земельних ділянок на території Ковельської територіальної громади від 22 грудня 2021 року, яким затверджено акти обстеження земельних ділянок на території Ковельської територіальної громади від 28 вересня 2021 року у кількості 2 шт. та відмовлено учасникам АТО в наданні дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишніх Білинської та Ружинської сільських рад), у зв`язку із невідповідністю експлікації земельних ділянок за видами угідь на теперішній час тій, що міститься в матеріалах схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель та іншій документації із землеустрою і, як наслідок, неможливістю використання за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Цей протокол передано на розгляд чергової сесії Ковельської міської ради, яка рішенням від 28 квітня 2022 року №21/33 Про затвердження протоколу і актів комісії щодо обстеження земельних ділянок та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , учасників АТО відмовила у наданні дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства /код виду цільового призначення 01.03/, з метою передачі безоплатно у власність, у зв`язку із невідповідністю експлікації земельних ділянок за видами угідь на теперішній час тій, що міститься у матеріалах схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, іншій документації із землеустрою, таким громадянам, зокрема, гр. ОСОБА_1 , що розташована за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради).

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся у суд з цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Ковельської міської ради від 28 квітня 2022 року №21/33 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) у зв`язку з невідповідністю експлікації земельної ділянки за видами угідь на теперішній час тій, що міститься в матеріалах схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, іншій документації із землеустрою прийняте правомірно, тобто з підстав невідповідності місця розташування об`єкта (непридатної земельної ділянки для ведення сільського господарства) вимогам схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, що передбачено положеннями частини 7 статті 118 ЗК України, а тому відповідач відповідно до норм Земельного кодексу України прийняв оскаржуване у цій справі рішення та правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Крім того, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) у межах норм безоплатної приватизації, то суд першої інстанції дійшов висновку, що така вимога задоволення не підлягає, оскільки для того, щоб зобов`язати відповідача вчинити певні дії, необхідно констатувати перед цим наявність в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема Земельним кодексом України.

Згідно з п.а, б ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

П.б ч.1 ст.81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п.«в» ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом п.б ч.1 ст.121 ЗК України норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) передбачає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно зі ст.59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За змістом ч.10 ст.59 цього Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, у спірних правовідносинах Ковельська міська рада має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

При цьому, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Ч.6 ст.118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідно до п.1,2 ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З аналізу вищенаведених правових норм ЗК України можна дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з тим, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ковельської міської ради від 28 квітня 2022 року №21/33 Про затвердження протоколу і актів комісії щодо обстеження земельних ділянок та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , учасників АТО відмовлено позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства /код виду цільового призначення 01.03/, з метою передачі безоплатно у власність, у зв`язку із невідповідністю експлікації земельної ділянки за видами угідь на теперішній час тій, що міститься у матеріалах схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, іншій документації із землеустрою. Крім того, зазначено, що оспорювана земельна ділянка є самозалісеною.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, вважав, що оскаржуване рішення є правильним виходячи з того, що оспорювана земельна ділянка є самозалісеною, разом з тим, станом на час прийняття спірного Рішення №21/33 та рішення суду у ЗК та Лісовому кодексі України (далі ЛК) не існувало поняття самозалісеної земельної ділянки, як і порядку її використання.

Так, згідно з ч.12 ст.1 ЛК України (у редакції чинній з 09 липня 2022 року) самозалісена ділянка - земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

За змістом ч.1 ст.57-1 ЗК України (у редакції чинній з жовтня 2022 року) самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Ч.3 ст.57-1 ЗК України передбачає, що віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.4,5 ст.57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

За змістом ч.4 ст.21 Закону України Про Державний земельний кадастр відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що оспорювана земельна ділянка фактично вкрита лісовою (деревною та чагарниковою) рослинністю, тобто на даний час є непридатною для використання за цільовим призначенням, а саме: для ведення особистого селянського господарства є помилковими та не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, не може залишитись поза увагою той факт, що як відповідач, так і суд першої інстанції покликались на норми Закону, які не були чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Ковельської міської ради від 28 квітня 2022 року №21/33 Про затвердження протоколу і актів комісії щодо обстеження земельних ділянок та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , учасників АТО у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) прийнято без дотримання вимог Закону та норм ст.118 ЗК України, яким визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому вищевказане рішення у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади є протиправним та підлягає скасування та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) у межах норм безоплатної приватизації.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача в частині їх задоволення, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача в порядку ст.382 КАС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту положень ч.1 ст.382 КАС України вбачається, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстави для встановлення судового контролю відсутні, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду, а тому підстави вважати, що це судове рішення не буде виконуватися відсутні, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі №140/5967/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ковельської міської ради від 28 квітня 2022 року №21/33 Про затвердження протоколу і актів комісії щодо обстеження земельних ділянок та розгляд заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , учасників АТО у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради).

Зобов`язати Ковельську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ковельської територіальної громади (колишньої Ружинської сільської ради) у межах норм безоплатної приватизації, з урахуванням висновків зазначених у цій постанові.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 03 березня 2023 року.