Справа № 140/5506/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5506/22 пров. № А/857/16723/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Валюх В.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м.Луцьк 04 листопада 2022 року у справі № 140/5506/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

17.08.2022 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, просила: визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (в особі Ліквідаційної комісії) повторно скерувати до Міністерства внутрішніх справ України документи та висновок щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850; зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи з 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 329 550 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-ХІІ, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Суд першої інстанції вказав, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України. Суд першої інстанції зазначив, що у висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 15.07.2022 відсутнє покликання на випадки, передбачені пунктом 14 Порядку №850, за наявності яких приймається рішення про відмову у призначенні допомоги. Суд першої інстанції вказав, що при проведенні медико-соціальної експертної комісії позивача порушень пункту 10 Положення №1317 допущено не було, а ЛКК ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» погодилася із постановою М(ВЛ)К та винесеним діагнозом. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач МВС України безпідставно відмовив позивачу у призначені одноразової грошової допомоги, оскільки позивач до заяви (рапорту) про виплату одноразової грошової допомоги подала передбачені пунктом 7 Порядку №850 медичні документи, щодо яких ЛКК ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» зауважень, заперечень, доповнень та доопрацювань не має, відповідач не довів належними та допустимими доказами порушення пункту 10 Положення №1317 проведенні медико-соціальної експертної комісії позивача, а висновок (рішення) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 15.07.2022 прийнято з підстав, не передбачених пунктом 14 Порядку №850.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та Міністерство внутрішніх справ України подали апеляційні скарги, просять скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області апеляційну скаргу мотивує тим, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначення одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов`язок з проведення окремих процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС). Скаржник вказує, що саме лише подання позивачем передбачених пунктом 7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. Скаржник зазначає, що УМВС України у Волинській області повторно надіслані до МВС України матеріали ОСОБА_1 при призначення одноразової грошової допомоги. Звертає увагу суду, що у цій спірній ситуації Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Волинській області на виконання вимог пункту 8 Порядку №850 можуть бути направлені документи, зазначені в пункті 7 Порядку №850 та висновок щодо виплати грошової допомоги до МВС, тільки після подачі відповідної заяви та документів ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області. Вважає, що УМВС у Волинській області вчинило всі передбачені законодавством дії та діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство внутрішніх справ України апеляційну скаргу мотивує тим, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність та на спірні правовідносин не розповсюджується. Скаржник вказує, що на МВС покладено обов`язок лише у прийнятті відповідного рішення, а не у проведенні виплати одноразової грошової допомоги. Скаржник зазначає, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення останньому спірної грошової допомоги носить дискреційний характер. Скаржник вказує, що виплата одноразової грошової допомоги колишньому працівнику міліції здійснюється виключно у разі затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги та тим органом, у якому безпосередньо проходив службу колишній працівник міліції. Також вказує, що розмір витрат на правову допомогу у сумі 3500 грн. не є співмірним зі складністю справи та витраченими зусиллями, а отже суд першої інстанції безпідставно стягнув такі на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивач подала відзив на апеляційні скарги, навівши мотиви з яких не погоджується з аргументами скаржників.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 30.11.2005 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого експерта відділу організації техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Волинській області, звільнена зі служби згідно із наказом УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 №319 о/с «По особовому складу» з 06.11.2015 у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік).

Постановою від 28.12.2019 №14 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.26).

06.08.2020 ОСОБА_1 первинно призначено третю групу інвалідності за загальним захворюванням відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №689905 (а.с.27).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №195869 від 22.09.2020 (а.с.28), виписки з акта огляду МСЕК до вказаної довідки (а.с.29), довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №498457 від 22.09.2021 позивачу призначено третю групу інвалідності із зазначенням причини інвалідності - «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ», інвалідність встановлена на строк до 01.10.2021.

Крім того, згідно з довідкою серії 12 ААА № 026168 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено одноразово 60% ступеня втрати професійної працездатності (а.с.30).

16.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності та подала пакет документів, передбачений Порядком №850 (а.с.19).

Ліквідаційною комісією УМВС України у Волинській області надіслано надані матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на розгляд до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, який листом від 17.12.2020 №7/275 повідомив УМВС України у Волинській області: - під час розгляду вказаних матеріалів встановлено, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317, відповідно до якої медико-соціальні експертизи колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС, в той час як при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися; - згідно з долученою до матеріалів копією виписки з акта огляду МСЕК від 22.09.2020 №195869 ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, однак інформація про первинний огляд МСЕК позивача в матеріалах відсутня. Наявність зазначених недоліків унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком №850, а тому матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повертаються на доопрацювання (а.с.33).

18.03.2021 ОСОБА_1 у зв`язку з поверненням матеріалів Департаментом фінансово-облікової політики МВС України щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 звернулася із заявою до Голови обласної МСЕК про надання роз`яснень: чи порушено пункт 10 Положення про медико-соціальну експертизу при проведенні медико-соціальної експертизи відповідно до акту огляду МСЕК від 22.09.2020 №314; стосовно порядку проведення медико-соціальної експертизи відповідно до акта огляду МСЕК від 22.09.2020 №314.

Листом від 29.03.2021 Волинське обласне бюро МСЕК повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 1.8 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» хворого, якого направляють на МСЕК уперше представляє голова ЛКК, 22.09.2020 позивача повторно оглянуто, тому вимоги пункту 10 Положення №1317 не порушені (а.с.35).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/9866/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022, встановлено, що 30.03.2021 ОСОБА_1 повторно звернулася до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області та надала копію листа № К-10/06 від 29.03.2021 Волинського обласного бюро МСЕК і копію довідки до акту огляду МСЕК №689905 від 06.08.2020 (первинний огляд) з метою долучення до матеріалів справи про призначення одноразової грошової допомоги, зазначені документи разом з первинно поданими документами ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області повторно надіслала на розгляд до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України. Однак листом від 25.05.2021 №7/118 ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області повідомила ОСОБА_1 про повторне повернення поданих документів на доопрацювання, до якого долучено лист №19977/15-2021 від 11.05.2021, адресований Департаментом фінансово-облікової політики МВС України до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, який знову містив вказівку про те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317, та те, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися.

07.06.2021 ОСОБА_1 подала заяву до ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» щодо доопрацювання матеріалів та вивчення даних з медичної документації, складеної до 01.09.2020 на предмет наявності захворювання, його перебігу та підстав для направлення медичних документів на медико-соціальну експертну комісію.

Листом №33/23-2532 від 11.06.2021 ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» повідомило ОСОБА_1 , що згідно з поданих документів зауважень, заперечень, доповнень та доопрацювань Лікарсько-консультативна комісія установи немає. З постановою М(ВЛ)К винесеним діагнозом, рішенням МСЕК лікарсько-консультативна комісія ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» погоджується.

17.06.2021 ОСОБА_1 втретє звернулася до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області та надала копію зазначеного листа ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» з метою долучення до попередньо надісланих матеріалів, однак листом №7/170 від 02.08.2021 УМВС України у Волинській області повідомило про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги та повторно повідомлено, що медика-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317, та те, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися, в зв`язку з чим матеріали щодо призначення одноразової допомоги повернулись без задоволення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/9866/21 визнано протиправними дії МВС України щодо повернення без прийняття рішення заяви та матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності ОСОБА_1 . Зобов`язано УМВС України у Волинській області повторно скерувати до МВС України подані документи ОСОБА_1 та висновок щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності відповідно до пункту 8 Порядку №850. Зобов`язано МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та за результатами її розгляду відповідно до пункту 9 Порядку №850, та прийняти відповідне рішення (а.с.41-55).

14.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою про добровільне виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/9866/21 (а.с.56).

УМВС України у Волинській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №140/9866/21, ОСОБА_1 , майору міліції, старшому експерту відділу організації техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ НДКЕЦ при УМВС України у Волинській області, в зв`язку із інвалідністю в розмірі 329 550,00грн (день виникнення права на отримання грошової допомоги 01.09.2020), та на якому поставлено резолюцію директора Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 15.07.2022 про відмову у призначенні допомоги (а.с.20).

Листом від 29.07.2022 №7/134 УМВС України у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про те, що листом від 18.07.2022 №19407/15-2022 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги з висновком про відмову від 15.07.2022 (а.с.58).

З листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.07.2022 №19407/15-2022 вбачається, що за результатами розгляду матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія ОСОБА_1 проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317 з огляду на те, що представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Наявність вищезазначеної невідповідності надісланих матеріалів вимогам законодавства унеможливлює затвердження висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Ураховуючи викладене, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/9866/21 та за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у МВС України прийнято рішення про відмову та 15.07.2022 затверджено відповідний висновок (а.с.59-60).

Вважаючи такі дії щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є протиправними, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, який набрав чинності 07 листопада 2015 року, відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаним абзацом пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членами їх сімей, інших осіб.

Вказане спростовує аргументи скаржника щодо непоширення дії положень Закону України «Про міліцію» на спірні правовідносини.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності працівнику міліції в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який є чинним (далі - Порядок №850).

За змістом пункту 2 Порядку № 850 у разі встановлення працівнику міліції інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі - 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №195869 від 06.08.2020, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку інвалідністю, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у позивача виникло з 06.07.2020 (встановлено 3 групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС).

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби, а в разі припинення відповідного органу внутрішніх справ як юридичної особи - до уповноваженої установи МВС такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку №850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:

Відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Вказаний механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції повинен бути дотриманий як заявником, так і органом, уповноваженим розглядати таку заяву.

МВС України може відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги виключно шляхом прийняття відповідного рішення та лише з підстав, передбачених пунктом 14 Порядку №850, відповідно до якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 14 листопада 2019 року (справа №808/3170/16).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин, на адресу МВС України неодноразово надсилалися матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, востаннє на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №140/9866/21 (залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022).

Разом з тим, у висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 15.07.2022 відсутнє покликання на випадки, передбачені пунктом 14 Порядку №850, за наявності яких приймається рішення про відмову у призначенні допомоги.

З листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.07.2022 №19407/15-2022 вбачається, що за результатами розгляду матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія позивача проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317 з огляду на те, що представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Наявність вищезазначеної невідповідності надісланих матеріалів вимогам законодавства унеможливило затвердження висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, ні у висновку (рішенні) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від 15.07.2022, ні у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.07.2022 №19407/15-2022 не наведені передбачені пунктом 14 Порядку №850 випадки, за наявності яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються.

Щодо порушення пункту 10 Положення №1317 при проведенні медико-соціальної експертної комісії позивача з огляду на те, що представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, на які покликається МВС при відмові у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Положення про медико-соціальну експертизу, затверджено Постановою кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, в редакції чинній на час проведення огляду позивача медико-соціальною експертною комісією відповідно до акту огляду МСЕК від 22.09.2020 (далі Положення №1317) визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 10 Положення №1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Листом Волинського обласного МСЕК №К-10/06 від 29.03.2021 роз`яснено, що позивач вперше оглянута Луцькою МСЕК 06.08.2020 та призначена третя група інвалідності від загального захворювання на один рік. 22.09.2020, за направленням ЛЛК Луцького ЦПМСД №1, для зміни категорії інвалідності позивача повторно оглянуто обласною МСЕК та призначена третя група інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно із пунктом 1.8 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» хворого, якого направляють на МСЕК уперше представляє голова ЛКК. 22.09.2020 позивача повторно оглянуто, тому вимоги пункту 10 Положення №1317 не порушені.

Зауваження, заперечення, доповнення та доопрацювання відсутні також у лікарсько-консультативної комісії ДУ «ТМО МВС України по Волинській області», якою розглянуто постанову медичної (військово-лікарської) комісії №14 від 28.12.2019; виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.08.2020; консультативний висновок лікаря спеціаліста від 04.02.2020; виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5257, №615, №6234, з постановою М(ВЛ)К, винесеним діагнозом, рішенням МСЕК - лікарсько-консультативна комісія установи погодилась.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що МВС України відмовило позивачці у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ України з підстав, що не передбачені пунктом 14 Порядку №850, покликання відповідачів на порушення пункту 10 Положення №1317 не може вважатись самодостатньою підставою для такої відмови, особливо за наявності погодження ЛКК ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» із постановою М(ВЛ)К та винесеним діагнозом.

Щодо аргументів МВС України про втручання суду у дискреційні повноваження, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується («Маестрі проти Італії»).

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Водночас, Європейський суд з прав людини у свої практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі «Гурепка проти України» від 06.09.2005) і такий спосіб захисту повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» від 15.11.1996).

Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000).

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18 сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення, суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Згідно із статтею 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З огляду фактичні обставини справи, реалізуючи встановлене частиною 1 статті 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, з метою забезпечення ефективного способу захисту та поновлення порушеного права позивача, враховуючи неодноразові звернення позивача щодо призначення спірної одноразової грошової допомоги, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, вірно зобов`язав Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням їй третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи з 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 329550 гривень 00 копійок, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції».

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача не є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки останні за встановлених обставин не наділені повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Щодо обґрунтованості стягнених на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з урахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, пропорційності складності наданих послуг правовому супроводу справи в суді першої інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката, надану в цій справі, в загальному розмірі 3500 грн. є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення (висновоку) Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2022 року про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 204 листопада 2022 року у справі № 140/5506/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко