Справа № 340/2939/22
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/2939/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (; адреса: вул. Дворцова, 6/7, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006)

про визнання протиправною та скасування постанови.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 09.06.2022 року відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №65986350.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що прийнята всупереч Закону України «Про виконавче провадження», оскільки правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві у державного виконавця не було.. Звертає увагу, що рішення суду в адміністративній справі №340/3404/20 фактично є невиконаним. Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу порушує його права, гарантовані ст. 124 Конституцією України.

Відповідач позовних вимог не визнав; у поданому відзиві на позовну заяву наголосив, що державним виконавцем під час здійснення примусового виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/3404/20 вчинено заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак це не призвело до повного виконання рішення суду та обгрунтовано обумовило повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом вчинені такі процесуальні дії та розглянуті заяви і клопотання сторін у справі:

-ухвалою судді від 28 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, додані до них документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №340/3404/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов?язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 13 грудня 2019 року, відповідно до довідки прокуратури Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року №18-78 (вих.-18) та виплатити додаткові кошти з урахуванням раніше отриманих.

09 червня 2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження №65986350.

У постанові про відкриття виконавчого провадження відповідаеві встановлено строк виконання рішення суду - 10 робочих днів.

Листом від 13 липня 2021 року №1109-0802-6/23650 Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області поінформувало державного виконавця про часткове виконання судового рішення (в частині здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року, а також виплати частини перерахованої пенсії в сумі 3083,56 грн). Воднораз, боржник повідомив, що решта нарахованої на виконання вказаного рішення суду суми 47499,63 грн буде виплачена позивачеві при надходженні відповідного фінансування з Державного бюджету України.

23.09.2021 року державний виконавець звернувся до суду із заявою про зміну порядку та способу виконання рішення суду. Державний виконавець просив змінити спосіб і порядок виконання рішення суду в частині зобов`язання виплатити додаткові кошти за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року на стягнення з ГУ ПФУ в Кіровоградській області користь позивача коштів у сумі 47 499,63 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року заяву задоволено та змінено спосіб і порядок виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 року.

Однак, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 року задоволено апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Кіровоградській області, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року скасовано та відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця.

09 червня 2022 року відповідачем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року N1404-VIII винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Вважаючи постанову про повернення виконавчого документу стягувачу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов?язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі- Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених вказаним Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Вимогами частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною третьою статті 18 Закону У№1404-VIII передбачено, що виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених вказаним Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами першою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 вказаного Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених вказаної статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 вказаного Закону

Суд зазначає, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проте, приймаючи оскаржену постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 13 липня 2021 року №1109-0802-6/23650 дійшов висновку про наявність обставин, які виключають можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій в порядку статей 63, 75 Закону України №1404-VIII, якими визначено умови і порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та встановлена відповідальність за невиконання таких рішень. Фактично державний виконавець без-будь яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для виплати позивачу заборгованості у сумі станом на недостатньо і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом України №1404-VIII, буде нерезультативним.

Сад зазначає, що оскаржена постанова не містить обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України №1404-VIII пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Згадана норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування існування одної з них або декількох.

Оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа Головного управління Пенсійного фонду України у відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати позивачу заборгованості, нарахованої за рішенням суду, то постанова державного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися із відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Суд критично оцінює й посилання відповідача на відсутність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки такі не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. За наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №287/1/17-а, від 22.08.2019 у справі №1140/3479/18.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №619/562/18 належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №65986350 від 09 червня 2022 року на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України №1404-VIII з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що проведення інших виконавчих дій стосовно боржника виключає можливість виконання відповідного рішення, не ґрунтується на вимогах закону, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (; адреса: вул. Дворцова, 6/7, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №65986350 від 09 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук