Справа № 160/11907/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/11907/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної виправної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)»

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року, (суддя суду першої інстанції Бухтіярова М.М.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/11907/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) (адреса: 51912, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул.Михайла Грушевського, 214, ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (31.07.2022) додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022;

- зобов`язати Державну установу Кам`янська виправна колонія (№34) (адреса: 51912, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Михайла Грушевського, 214, ) здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку за місяць;

- стягнути з Державної установи Кам`янська виправна колонія (№ 34) (адреса: 51912, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Михайла Грушевського, 214, ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (не виплату грошового забезпечення) на користь позивача за період з 01.08.2022 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період з 10.08.2020 по 31.07.2022 вона працювала в Державній установі Кам`янська виправна колонія (№ 34) на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, що відповідає посаді рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Наказом Державної установи Кам`янська виправна колонія (№ 34) від 29.07.2022 №117/ос-22 її звільнено зі служби за власним бажанням з 31.07.2022. Позивач вказує, що на час звільнення відповідачем не було проведено повного розрахунку, оскільки не було здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00грн. за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Позивач зверталась до відповідача із заявою від 26.07.2022 про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 не пізніше дня звільнення зі служби. Однак, з дня її звільнення (31.07.2022) та станом на день подання позовної заяви відповідачем не було виплачено в повному обсязі додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та, відповідно, всупереч вимог 116 КЗпП України не проведено повного розрахунку у день звільнення, що зумовило звернення до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) (, місцезнаходження: 51912, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Михайла Грушевського, 214) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткової винагороди у розмірі, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022. Зобов`язано Державну установу Кам`янська виправна колонія (№34) (, місцезнаходження: 51912, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Михайла Грушевського, 214) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткової винагороди у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку з приводу того, що оскільки на користь позивача ще не виплачено суми додаткової винагороди, наразі відсутні підстави для стягнення на її користь суми середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України. На думку позивача, оскільки судом першої інстанції встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення відповідних сум.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що необхідно виокремлювати «несення служби» від «проходження служби», вказані поняття не є тотожними. В даному випадку час несення служби ОСОБА_2 ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» визначається конкретно кількістю робочих годин, протягом яких позивач виконувала безпосередньо свої посадові обов`язки. За вказаний час позивачу було проведено відповідні виплати, крім того, відповідач зазначає, що з 18.05.2022 року по 10.06.2022 року позивач перебувала у відпустці, відтак не набула права на отримання допомоги.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він зазначає, що оскільки грошових коштів на користь позивача фактично виплачено не було , відсутні підстави для стягнення середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 у період з10.08.2020 по 31.07.2022 перебувала на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с.14-16).

Наказом Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) від 29.07.2022 №_117_/ОС-22 Про особовий склад ОСОБА_1 31 липня 2022 року звільнено з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки за її ініціативою за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) з виплатою грошового забезпечення за фактично відпрацьований час.

26.07.2022 позивачем на ім`я начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) надіслано заяву від 26.07.2022 про нарахування відповідно до вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період від дати початку надання на території Дніпропетровської області допомоги в рамках Програми єПідримка до 31.06.2022 та виплатити не пізніше дня звільнення зі служби разом з виплатою грошового забезпечення та всіх інших належних до виплати грошових сум під час проведення остаточного розрахунку при звільненні (а.с.17).

На підтвердження надсилання заяви від 26.07.2022 в матеріалах справи наявні опис вкладення у цінний лист та поштова накладна №320 від 26.07.2022.

Докази надання відповіді на вказану заяву в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до довідки Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) від 21.10.2022 №34/4-3384 виплата додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11 березня 2022 року по 31 травня 2022 року відповідно часу несення служби ОСОБА_1 по наступним періодам:

- за період з 11 березня 2022року по 31 березня 2022 року було нараховано 5646,20грн., яка розрахована: 30000,00грн.: 31 день (кількість днів у березні): 24 години = 40,33грн/год.* 140 години (фактичний час несення служби з 11.03.2022 по 31.03.2022);

- за період з 01 квітня 2022 року по 30квітня 2022року було нараховано 6667,20грн.,яка розрахована: 30000,00грн.: 30 день (кількість днів у квітні): 24 години = 41.67грн/год.* 160 години (фактичний час несення служби з 01.04.2022 по 30.04.2022);

- за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022року було нараховано 4274,98грн.,яка розрахована: 30000,00грн.: 31 день (кількість днів у березні): 24 години = 40,33грн/год.*106 години (фактичний час несення служби з 01.05.2022 по 31.05.2022).

У довідці від 21.10.2022 №34/4-3384 також зазначено, що виплата вказаної додаткової винагороди за період з 11 березня 2022 року по 25 квітня 2022 року була нарахована позивачу у сумі 10 896,62 грн. та фактично виплачена - 30 травня 2022року (ураховуючи лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022 № 38144/16.3.2/32-22 та відповідно до листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 23.05.2022 №3.3-1385/Е);за період з 26 квітня 2022 року по 30 червня 2022 рокуу сумі 5 691,76 грн. 17 серпня 2022 року (ураховуючи лист Міністерства юстиції України від 11.08.2022 № 67463/16.3.2/32- 22, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 та рекомендацій листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 15.08.2022 №3.3-2025/Е).

Позивач вважаючи протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день звільнення (31.07.2022) додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 за спірний період з березня по травень 2022 року. Водночас, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення на даний час відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).

Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон №2713-IV, відповідно до частини 5 якої на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу) визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829 (далі - Порядок №925/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та № 69/2022 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Згідно з пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі також Постанова № 168), яка набрала чинності 28.02.2022, у першій редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У подальшому до зазначеної постанови вносились зміни.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 в абзаці першому пункту 1 Постанови № 168 виключено слова (крім військовослужбовців строкової служби).

Постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022, яка набрала чинності 24.03.2022 та застосовується з 24.02.2022, доповнено абзац перший пункту 1 Постанови № 168 після слів та поліцейським словами , а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка,.

Постановою Кабінету Міністрів України № 400 від 01.04.2022 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168 щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204, та доповнено його після позиції Волинська область позицією Дніпропетровська область.

Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022 та застосовується з 01.06.2022, внесено такі зміни до пункту 1 Постанови № 168 в абзаці першому: слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінити словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні); після слова щомісячно доповнити словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Отже, на період дії воєнного стану (який було запроваджено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено), співробітникам Державної кримінально-виконавчої служби, в т. ч. позивачу ОСОБА_2 , Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 10.08.2020 по 31.07.2022 перебувала на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та з 31 липня 2022 року її було звільнено наказом Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) від 29.07.2022 №_117_/ОС-22за власним бажанням за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, позивач мала право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, а не з 24.02.2022 року, як помилково зазначає позивач, оскільки 11.03.2022 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 року внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 року та доповнено його позицією Дніпропетровська область.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позицією відповідача у відзиві, нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 здійснювалось лише пропорційно часу проходження нею служби в розрахунку на місяць, а саме:

за період з 11 березня 2022 року по 31 березня 2022 року було нараховано 5646,20грн., яка розрахована: 30000,00грн.: 31 день (кількість днів у березні): 24 години = 40,33грн/год.* 140 години (фактичний час несення служби з 11.03.2022 по 31.03.2022);

- за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року було нараховано 6667,20грн., яка розрахована: 30000,00грн.: 30 день (кількість днів у квітні): 24 години = 41.67грн/год.* 160 години (фактичний час несення служби з 01.04.2022 по 30.04.2022);

- за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року було нараховано 4274,98грн., яка розрахована: 30000,00грн.: 31 день (кількість днів у березні): 24 години = 40,33грн/год.*106 години (фактичний час несення служби з 01.05.2022 по 31.05.2022).

Відповідач на обґрунтування нарахування додаткової винагороди пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць посилається на лист Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вих. № 3.3-1385/Е від 23.05.2022, адресованого, в тому числі, відповідачу, відповідно до якого листом Міністерства юстиції України № 38144/16.3.2/32-22 від 20.05.2022 доведено інформацію про те, що виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби особи рядового чи начальницького складу, де він призначений на штатну посаду, на підставі наказів такого органу, установи, в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установи, при цьому рішення щодо виплати такої винагороди керівникам органів та установ приймається за погодженням Державного секретаря; розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), суд вважає такі доводи відповідача необгрунтованими, оскільки вказаний лист має рекомендаційний характер, а порядок обрахування та виплати видів грошового забезпечення визначається не листами, а відповідними нормативними акатми.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, було передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, тобто у розмірі фіксованої суми(30000 гривень) щомісячно.

Лише 01.07.2022 постановою КМУ №754 внесено зміни до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, а саме в абзаці першому:… після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Постанова №754 від 01.07.2022 про внесення змін до пункту 1 Постанови №168 стосовно пропорційної виплати додаткової винагороди особам, що несуть служу в установах кримінально-виконавчої служби, застосовується з 01.06.2022.

За таких обставин, у спірних відносинах (період з 11.03.2022 по 31.05.2022) підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у відповідній редакції, що діяла на час спірних відносин.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача з приводу необхідності обрахування додаткової винагороди позивача пропорційно до відпрацьовнаих годи у період з березня по травень 2022 року, також і той факт, що з 18 травня позивач перебувала у відпустці не може свідчити про те, що не має бути виплачена додаткова винагорода, адже в травні (до 18.05.2022) 2002 року позивач виконувала свої посадові обов`язки та набула права на відповідну виплату.

На думку відповідача, під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо. Лише вказані види несення служби на думку відповідача, вказують на особливий характер служби.

Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.

Окремі цитування відповідачем Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.

Більше того, відповідно до приписів ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу», служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки).

Тобто, станом на день звільнення працівника з роботи роботодавець повинен провести з ним повний розрахунок, а саме: виплатити йому всі суми, на які він має право на день звільнення, в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому, Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Зміст статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, а саме про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Із заявлених позивачем вимог вбачається спір про наявність права у позивача на отримання відповідних сум додаткової винагороди за період по 31.05.2022.

Відповідачем не нараховано додаткову винагороду позивачу у належному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у зв`язку із запереченням такого права.

Оскільки позивачу не було здійснено виплату додаткової винагороди у повному розмірі при звільненні і в даному провадженні суд встановив наявність обов`язку у відповідача нарахувати та виплатити зазначену винагороду у належному розмірі за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з огляду на відсутність сплати такої суми на момент розгляду даної справи суд вважає передчасними вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року в адміністративній справі №160/11907/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай