Справа № 160/20044/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати незаконними дії та рішення Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 160/7407/19, оформлене листом від 26.07.2022 року за № 04-10-10/8812;
- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області вжити заходів до виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №160/7407/19 про стягнення з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 1977,40 грн. (одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім гривень сорок копійок) судового збору;
- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 копійок, як компенсацію за завдану моральну шкоду його протиправними діями та бездіяльністю щодо позивача.
21.12.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 21.12.2022 року позивач усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
28.12.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
19.01.2023 року від Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем листами було тричі повідомлялось позивачу, що при наданні виконавчого листа до виконання відповідач не мав права його виконувати, оскільки стягувачем при поданні відповідної заяви не були дотримані норми законодавства визначені Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2011 року №845 «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» а також не дотримано вимог Інструкції з діловодства в місцевих апеляційних судах України, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 року №814. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Третім апеляційним адміністративним судом винесено додаткову постанову від 25.09.2020 року у справі №160/7407/19 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування постанови та відповідно до якої заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по справі задоволено та стягнуо на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1977 грн. 40 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім гривень сорок копійок).
13.11.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №160/7407/19.
16.11.2020 року позивач звернулась до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області із заявою щодо виконання виконавчого листа у справі №160/7407/19.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №160/7407/19 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки задоволено та виправлено описки допущені в додатковій постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2020, а саме, замість помилково вказаного: « ОСОБА_1 », правильно вказати: « ОСОБА_1 ».
02.09.2021 року позивач повторно звернулась до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області із заявою щодо виконання виконавчого листа у справі №160/7407/19 разом з якою надала копію ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №160/7407/19 про виправлення описки.
06.07.2022 року позивачем втретє подано до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області заяву про виконання виконавчого листа у справі №160/7407/19 разом з якою надала наступні документи: - виконавчий лист ДОАС від 13.11.2020 №160/7407/19; - ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №160/7407/19; - ухвала ДОАС від 22.05.2022 року по справі №160/7407/19, копія довідки за реквізитами.
Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області листом від 26.07.2022 року №04-10-10/8812 повернуто виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/7407/19 від 13.11.2020 року без виконання та вказано, що як вбачається з наданого пакету документів, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі №160/7407/19 внесені зміни, шляхом виправлення допущених описок, до додаткової постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2020 року. Оскільки, виконавчий лист виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом на виконання додаткової постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2020 року, ухвала Третього апеляційного адміністративного суд від 22.07.2021 року по справі №160/7407/19 є невід`ємною частиною виконавчого документу, оскільки вносить до нього зміни. З огляду на зазначене, для належного виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №160/7407/19 необхідно надати завірену належним чином ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року по справі №160/7407/19. Також, вказано, що відповідно до пункту 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 30.08.2019 року №814 на копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. Таким чином ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року по справі №160/7407/19 є такою, що оформлена з порушенням вказаної Інструкції.
Позивач вважає протиправними дії та рішення відповідача щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 160/7407/19, оформлене листом від 26.07.2022 року за № 04-10-10/8812 та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами статті 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державного органу виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Отже, спеціальним законом визначено, що рішення суду, боржником за яким є державний орган виконується виключно органами державної казначейської служби України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
За приписами частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).
Отже, при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, органи казначейства України є суб`єктами владних повноважень, на яких покладений обов`язок щодо належного та своєчасного виконання рішень суду з виплати грошових коштів.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:
- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);
- оригінал виконавчого документа;
- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);
- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
Підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 845 визначено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 18 Закону № 606-XIV у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.
Так, судом встановлено, що позивач зверталась тричі до управління із заявою про виконання виконавчого листа у справі №160/7407/19 разом з якою надала наступні документи: - виконавчий лист ДОАС від 13.11.2020 №160/7407/19; - ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №160/7407/19; - ухвала ДОАС від 22.05.2022 року по справі №160/7407/19, копія довідки за реквізитами.
Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області листом від 26.07.2022 року №04-10-10/8812 повернуто виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/7407/19 від 13.11.2020 року без виконання та вказано, що ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року по справі №160/7407/19 є такою, що оформлена з порушенням вказаної Інструкції.
Суд наголошує, що виконавчий документ повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені статтею 18 Закону № 606-XIV, проте повернення виконавчого листа без виконання повинно містити об`єктивні причини неможливості виконати судове рішення.
Так, пунктом 5 Порядку № 845 передбачена можливість, зокрема, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.
Крім того підпунктом 1 пункту 6 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, визначено, що Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.
З наведеного правового регулювання слідує, що законодавство України про виконавче провадження надає органам Казначейства певні повноваження, які вони мають використовувати при здійсненні виконавчого провадження.
Із зазначеного слідує, що з урахуванням положень Закону № 606-XIV та Порядку № 845 в управління були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки орган казначейства не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів для отримання інформації, якої не вистачає для виконання рішення суду.
Варто зауважити, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти ефективно, забезпечувати суб`єктивні права, свободи та інтереси осіб, які до них звертаються. Натомість, відповідач не скористався усіма наданими йому повноваженнями для реалізації права позивача на відшкодування понесених ним судових витрат.
Крім того, згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Положеннями ст. 370 КАС України передбачено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Відповідно до статті 325 КАС України ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Таким чином, із вищевикладеного вбачається, що ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення або з моменту підписання.
Крім того, в резолютивній частині ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року вказано, що ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» вказано, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
За приписами частин 1, 2 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України; загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Процедура формування та ведення Реєстру визначені у Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Порядок ведення ЄДРСР), затвердженому Рішенням Вищої ради Правосуддя України від 19.04.2018р. за № 1200/0/15-18, в якому у пп. 6 п. 1 розділу І вказано, що електронний примірник судового рішення - створений в автоматизованій системі документообігу суду АСДС) електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом (КЕП) судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - КЕП всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку, такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.
У відповідності до п. 1 розділу II Порядку ведення ЄДРСР електронний примірник судового рішення або окремої думки судді виготовляється судом в АСДС у день ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту в паперовій формі, підписується КЕП судді, який ухвалив таке судове рішення, а в разі колегіального розгляду - КЕП усіх суддів, що входять до складу колегії, та зберігається у стані, що унеможливлює його подальше коригування.
Дата та час підписання КЕП, а також дата та час надсилання до Реєстру електронного примірника судового рішення або окремої думки судді автоматично зберігаються в АСДС і не підлягають коригуванню (п. 2 розділу II Порядку ведення ЄДРСР).
Таким чином, отримати інформацію про те, чи набрало те чи інше судове рішення законної сили, можна в ЄДРСР, оскільки відомості до нього надсилаються з автоматизованої системи документообігу суду, яким було прийняте відповідне рішення.
При цьому, слід зазначити, що інформація з електронного примірника ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі № 160/7407/19, який міститься в ЄДРСР, вказує на те, що вона, до ЄДРСР була надіслана судом 22.07.2021 року, зареєстрована в ньому - 23.07.2021 року, була оприлюднена - 26.07.2021 року, головне - набрала законної сили саме 22 липня 2021 року.
Враховуючи, що позивачем до управління казначейської служби надано виконавчий лист, який видано Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 13.11.2020 за результатами розгляду адміністративної справи №160/7407/19, в якому зазначено строк набрання рішення законної сили, та визначено строк для пред`явлення виконавчого документу 3 роки, та, враховуючи, що такий виконавчий документ подано позивачем в межах строку звернення, у відповідача відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, із вказаних підстав.
Зазначенні обставини лише свідчать не про реальні перешкоди щодо дійсного виконання за виконавчим листом, а про надмірний формалізм зі сторони відповідача та свідчить про безпідставно повернутий виконавчий лист стягувачу.
Зважаючи на вищевказане та враховуючи те що відповідачем було тричі відмовлено позивачу у прийнятті виконавчого документу до виконання, суд вважає, що з метою ефективного та належного способу захисту прав позивача необхідного для поновлення її права, необхідно визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 160/7407/19 та визнати протиправним та скасувати рішення оформлене листом від 26.07.2022 року за№ 04-10-10/8812 та зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області вжити заходів до виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №160/7407/19 про стягнення з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 1977,40 грн. (одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім гривень сорок копійок) судового збору.
Частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З аналізу зазначених норм вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частиною 1 та 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 Цивільного кодексу України).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що порушення відповідачем прав позивача, призвело до прояву таких негативних емоцій як психічне напруження, нервозність та роздратованість, невизначеність, розчарування, недовіри до органів влади, відчуття несправедливості і приниження.
Однак, певних доказів на підтвердження вказаних обставин, зазначених позивачем в обґрунтування таких позовних вимог (медичних виписок про стан здоров`я, звернення до фахівців у сфері психічного здоров`я, відвідування курсу психологічної реабілітації, тощо), суду не надано, тому вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з меж, підстав та предмету позову, аналізу викладених положень законодавства, та оцінки наявних у матеріалах справи доказів у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 496,20 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 160/7407/19.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі № 160/7407/19, оформлене листом від 26.07.2022 року за№ 04-10-10/8812.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області вжити заходів до виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №160/7407/19 про стягнення з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 1977,40 грн. (одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім гривень сорок копійок) судового збору.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв