Справа № 440/9830/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/9830/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/9830/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2022 адвокат Малофєєв Артем Іванович здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за травень та грудень 2015 року, січень, а також з березня 2016 по жовтень 2017 року, з грудня 2017 року по жовтень 2018 року, у вересні 2019 року, у липні 2021, з січня по лютий 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані періоди;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.05.2015 по день фактичної виплати індексації.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення прав позивача внаслідок невиплати відповідачем індексації грошового забезпечення, право на яку гарантовано статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

24.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 25-30), в якому представник відповідача свою незгоду з позовом мотивує посиланням на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплачувати індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міноборони України не було. Що стосується індексації грошового забезпечення за березень 2018 року, то відповідно до постанови КМ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", були підвищені розміри посадових окладів всіх категорій військовослужбовців. Вважає, що індексація не належить до видів грошового забезпечення і не має щомісячного характеру виплат. Також, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Вказує, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу адвоката є завищеними (а.с. 25-27).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач у період з 13.05.2013 по 01.04.2015 перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, а з 02.04.2015 по 23.02.2022 проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2022 №37 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_2 , начальника відділення інформаційних систем взводу телекомунікаційних систем роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , яка наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.02.2022 №8-РС звільнена у запас за пунктом "ґ" (через сімейні обставини або інші поважні причини - як військовослужбовця-жінку, яка має дитину віком до 18 років та не висловила, в особливий період, бажання продовжувати військову службу) та пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 23.02.2022 вважати такою, що справи та посаду здала і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1. З 23.02.2022 виключено зі списків особового складу та забезпечення (а.с. 7).

На адвокатський запит Малофєєва А.І. від 14.09.2022 вих. №14/09, поданого в інтересах ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 щодо того, чи нараховувалася та виплачувалася позивачу індексація грошового забезпечення за весь період її служби у в/ч НОМЕР_1 було надано відповідь (лист від 11.10.2022 №148/9/48/950), якою повідомлено, що під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення згідно вимог діючого законодавства України. До відповіді приєднано довідку, за змістом якої загальна сума виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2013 по 23.02.2022 становить 30 320,16 грн. При цьому у травні 2015 року, грудні 2015 року - січні 2016 року, березні 2016 року - жовтні 2017 року, грудні 2017 року - жовтні 2018 року, вересні 2019 року, липні 2021 року, січні - лютому 2022 року індексація грошового забезпечення взагалі не нараховувалася і не виплачувалася (а.с. 10-11).

У свою чергу відповідач надаючи суду відзив на позовну заяву, приєднав довідку від 23.02.2023 №148/9/69/26 (а.с. 36-37), з якої суд з`ясував, що у травні 2015 року, грудні 2015 року - січні 2016 року, березні 2016 року - жовтні 2017 року, грудні 2017 року - жовтні 2018 року, вересні 2019 року, липні 2021 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася і не виплачувалася. Натомість у січні - лютому 2022 року індексація нарахована та виплачена. Всього за період квітень 2015 - лютий 2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 31 435,64 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у травні 2015 року, грудні 2015 року - січні 2016 року, березні 2016 року - жовтні 2017 року, грудні 2017 року - жовтні 2018 року, вересні 2019 року, липні 2021 року, січні - лютому 2022 року індексації грошового забезпечення, позивач через свого представника звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XIІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову, в/ч НОМЕР_1 посилається на роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17 щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Разом з тим, суд зазначає, що посилання відповідача на роз`яснення Міністерства соціальної політики України, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності його дій.

Суд зазначає, що соціальні гарантії, які закріплені в Законах України, не можуть бути обмежені шляхом надання роз`яснень міністерством, оскільки відповідні зміни повинні вноситись в ті акти, якими регулюються відповідні виплати/соціальні гарантії.

Отже, у спірних правовідносинах, відповідач повинен діяти відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ.

Водночас, відповідно до ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

У матеріалах цієї адміністративної справи містяться дві довідки відповідача про нараховані та виплачені позивачу суми індексації за період з 13.05.2013 по 23.02.2022, а саме - довідка від 11.10.2022 №148/9/48/950, за змістом якої загальна сума виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2013 по 23.02.2022 становить 30 320,16 грн (а.с. 10-11), та довідка від 23.02.2023 №148/9/69/26 (а.с. 36-37), за якою за період квітень 2015 - лютий 2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 31 435,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Зважаючи на те, що автором інформації, яка відображена в обох вищевказаних довідках, є в/ч НОМЕР_1 , то достовірною у даному випадку є довідка, яка видана пізніше за часом, тобто довідка від 23.02.2023 №148/9/69/26.

Як з`ясовано судом з довідки в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2023 №148/9/69/26, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована і виплачена за такі періоди: квітень 2015 року, червень 2015 року - листопад 2015 року, лютий 2016 року, листопад 2017 року, листопад 2018 року - серпень 2019 року, жовтень 2019 року - червень 2021 року, серпень 2021 року - лютий 2022 року (а.с. 37).

З огляду на це, твердження позивача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період січень-лютий 2022 року суд визнає безпідставними, оскільки згідно з довідкою відповідача від 23.02.2023 №148/9/69/26 індексація за цей період виплачена, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині суд відмовляє.

При цьому суд зазначає, що позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за травень 2015 року, грудень 2015 року - січень 2016 року, березень 2016 року - жовтень 2017 року, грудень 2017 року - лютий 2018 року.

З приводу індексації грошового забезпечення з березня по жовтень 2018 року, за вересень 2019 року, липень 2021 року, то відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (що набрала чинності 01.03.2018), було підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення у місяці, в якому відбувається підвищення посадових окладів, значення індексу споживчих цін приймається з 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів.

Оскільки, постанова №704 набрала чинності 01.03.2018, то відповідно базовим місяцем для проведення індексації є березень 2018 року. Індекс споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), приймається за 1 або 100 відсотків.

У жовтні 2018 року індекс споживчих цін перевищив установлений поріг індексації - 103% і склав 103,7%.

Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за жовтень 2018 року є листопад 2018 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовця у зв`язку з її індексацією повинно здійснюватися у грудні 2018 року.

Тож у частині вимог щодо нарахування та виплати індексації за період березень 2018 року - листопад 2018 року позов слід залишити без задоволення.

Як видно із вже згаданої довідки в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2023 №148/9/69/26 (а.с. 36-37), ОСОБА_1 виплачена індексація грошового забезпечення за листопад 2018 року - серпень 2019 року, жовтень 2019 року - червень 2021 року, серпень 2021 року - лютий 2022 року.

У свою чергу індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася і не виплачувалася у вересні 2019 року та у липні 2021 року.

Відповідач не навів будь-яких пояснень на підтвердження причин ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у вересні 2019 року та у липні 2021 року, що свідчить про протиправність такої відмови та наявність підстав для задоволення позову у цій частині вимог.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період травень 2015 року, грудень 2015 року - січень 2016 року, березень 2016 року - жовтень 2017 року, грудень 2017 року - лютий 2018 року, вересень 2019 року, липень 2021 року та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період.

З приводу вимог про виплату компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, необхідними передумовами для обчислення суми компенсації, є нарахування і не виплата громадянину доходу за відповідний місяць.

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналіз приведених вище норм Закону та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, свідчить на користь висновку про те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів у вигляді заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

При цьому основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за наявності визначених Законом умов присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням у цій справі та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Отже, позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Тож позов у цілому належить задовольнити частково.

Позивач судових витрат зі сплати судового збору не поніс, тож підстави для їх розподілу відсутні.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката позивач надав: договір №13/09 про надання правової допомоги, укладений 13.09.2022 з адвокатом Малофєєвим Артемом Івановичем (а.с. 12-13); звіт №10/11 б/н про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час витрачений на реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 14); квитанцію б/н від 10.11.2022 (а.с. 14 зі звороту); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1111249 від 11.11.2022 (а.с. 15).

Дослідивши надані позивачем документи, суд враховує те, що справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 500,00 грн.

Враховуючи обставини часткового задоволення позову до відшкодування належить 50% обґрунтованих витрат на правничу допомогу, що становить 250,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_4 індексації грошового забезпечення за травень 2015 року, грудень 2015 року - січень 2016 року, березень 2016 року - жовтень 2017 року, грудень 2017 року - лютий 2018 року, вересень 2019 року, липень 2021 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію її грошового забезпечення за травень 2015 року, грудень 2015 року - січень 2016 року, березень 2016 року - жовтень 2017 року, грудень 2017 року - лютий 2018 року, вересень 2019 року, липень 2021 року.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) обґрунтовану частину витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, у сумі 250 (двісті п`ятдесят) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун