Справа № 200/4958/22
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Справа№200/4958/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7а, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Просила суд: 1) наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 р. № 18 о/с дск та наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 р. № 23 дск, визнати протиправними та скасувати; 2) поновити майора поліції ОСОБА_1 на службі у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого по особливо важливим справам з 06.04.2022 р.; 3) стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.04.2022 р. по день ухвалення судом рішення про її поновлення на службі у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з довідки № 218/01/17-2022 від 06.07.2022, яку відповідач направив позивачу через соціальну мережу Facebook, ОСОБА_1 дізналась про те, що її було звільнено зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 р. № 18 о/с дск на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 р. № 23 дск, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). При цьому, позивач вказує на те, що а ні наказ про звільнення, а ні трудову книжку їй не видали, а отже причини звільнення їй досі не відомі.

Отже, позивач вважає, що її було протиправно звільнено зі служби у поліції, а тому вона звернулась до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

28 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача, надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог мотивуючи це наступним.

Відповідач вказує, що у зв`язку із введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, загостренням ситуації на території Донецької області, регулярними обстрілами м. Маріуполя збройними силами російської федерації, наказом ГУНП в Донецькій області від 25.02.2022 № 330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», тимчасовим місцем несення служби особового складу ГУНП в Донецькій області та Маріупольського РУП (з підпорядкованими підрозділами поліції) визначено Покровське РУП ГУНП в Донецькій області.

У зв`язку із неприбуттям ОСОБА_1 для подальшого несення служби до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, 06 квітня 2022 року наказом ГУНП в Донецькій області № 22дск призначено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що керівництвом управління ГУНП в Донецькій області до підпорядкованих працівників через месенджер «Телеграм» було доведено інформацію про виїзд та передислокацію особового складу до м. Покровська Донецької області в строк до 26 лютого 2022 року.

У зв`язку із неприбуттям позивача до тимчасового місця несення служби м. Покровськ (Покровське РУП в Донецькій області) 01.04.2022, 04.04.2022 та 05.04.2022 посадовими особами відповідача були складені акти про відсутність на службі ОСОБА_1 .

Проаналізувавши всі обставини, дисциплінарна комісія відповідача дійшла висновку, що неприбуття позивача до визначеного місця несення служби, а саме до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, тривалий невихід на службу без поважних причин під час дії на території держави воєнного стану нехтування Присягою працівника поліції, ставлення пріоритету особистих інтересів над інтересами служби, свідчать про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, який суперечить покладеним на неї обов`язкам та є не сумісним із подальшим проходженням служби в органах Національної поліції.

Тому, 06 квітня 2022 року дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником управління ГУНП в Донецькій області, відповідно до якого запропоновано звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції.

За результатами службового розслідування, наказом ГУНП в Донецькій області від 06.04.2022 № 23дск за порушення службової дисципліни, а саме в нехтуванні Присягою, відмови прибути до визначеного місяця несення служби та тривалій відсутності на службі без поважних причин, старшого оперуповноваженого в ОВС ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Як зазначає відповідач, ОСОБА_1 було повідомлено про її звільнення довідкою, яку було направлено через соціальну мережу «Facebook».

Також відповідачем вказано, що ОСОБА_1 , перебуваючи на території окупованої частини Донецької області, про жодні спроби прибути до місця дислокації підрозділу у місто Покровськ чи інший регіон керівництву ГУНП в Донецькій області не повідомляла, будь-яких документів щодо бажання звільнитися зі служби не надавала.

Отже, представник відповідача вважає що дії позивача є неприпустимими, оскільки законодавством поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення місця несення служби, зміни підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 усвідомлено не бажала прибувати до визначеного місця служби, що стало причиною порушення службової дисципліни та відсутності на службі в період дії воєнного стану, незважаючи на те, що служба в поліції вимагає наявності у її працівників додаткових психологічних якостей, таких як: відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.

Суд вказує на те, що відзив на позовну заяву було подано із порушенням строків.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , проходила службу у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого по особливо важливим справам у званні майора поліції.

У зв`язку із введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, загостренням ситуації на території Донецької області, регулярними обстрілами м. Маріуполя збройними силами російської федерації, наказом ГУНП в Донецькій області від 25.02.2022 № 330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області», тимчасовим місцем несення служби особового складу ГУНП в Донецькій області та Маріупольського РУП (з підпорядкованими підрозділами поліції) визначено Покровське РУП ГУНП в Донецькій області.

Даний наказ та вимогу прибути до м. Покровськ, було надіслано через месенджер «Телеграм».

У зв`язку із неявкою ОСОБА_1 станом на 06.04.2022 на службу до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, наказом № 22дск від 06.04.2022 було призначено службове розслідування з цього питання.

Висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником управління ГУНП в Донецькій області встановлено, що станом на 01.04.2022 ОСОБА_1 не виїхала та не прибула до визначеного місця дислокації (Покровського РУП ГУНП в Донецькій області), чим не виконала наказ ГУНП в Донецькій області від 25.02.2022 № 330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області».

У даному висновку зазначено, що останній раз ОСОБА_1 виходила на зв`язок 22.03.2022 у месенджері «Телеграм» та повідомила, що заходиться у с. Юріївка Донецької області. Прибувати до тимчасового місця дислокації підрозділу відмовилася та зазначила, що планує звільнятися зі служби в Національній поліції України. У подальшому був відсутній з нею зв`язок та місце її перебування не відомо. У період з 02.03.0222 до 21.03.2022 підполковником поліції Г. неодноразово були здійсненні дзвінки на особисті номери В. Казановської, але зв`язок був відсутній, місце перебування її було не відомо. На повідомлення у месенджері «Телеграм» також не відповідала, в соціальних мережах не з`являлась. У період з 23.03.2022 до 04.04.2022 зв`язок з нею був відсутній. 22.03.2022 ОСОБА_1 вийшла на зв`язок та повідомила, що знаходиться за межами території України, в Німеччині. Повертатися до України та приступати до виконання своїх службових обов`язків не планує.

01 квітня 2022 року о 18 год. 10 хв. в адміністративному приміщенні Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, полковником поліції ОСОБА_2 у присутності заступника начальника управління начальника відділу управління ГУНП в Донецькій області підполковника поліції Г. та начальника сектору управління ГУНП в Донецькій області підполковника поліції К. було складено акт про відсутність на службі майора поліції В. Казановської (№ 163/01/17-2022 від 01.04.2022).

В період з 02.04.2022 по 04.04.2022 ОСОБА_3 на зв`язок не виходила, місце її перебування було не відомо, до визначеного місця дислокації свого підрозділу (м. Покровськ Донецької області) не прибула, про що 04.04.2022 було складено відповідний акт (№ 164/01/17-2022 від 04.04.2022).

05.04.2022 також було складено акт про відсутність на службі майора поліції В. Казановської (№ 167/01/17-2022 від 05.04.2022).

Також у вказаному висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_1 в порушення вимог Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, В. Казановська не повідомила у письмовій формі ГУНП в Донецькій області та режимно секретний сектор управління ГУНП в Донецькій області про свій виїзд з України.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є відсутність у неї дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 будучи працівником управління ГУНП в Донецькій області, усвідомлюючи важливість професії, знехтувала обов`язком вірно служити народу України та довірою керівництва, що безумовно обтяжує її відповідальність.

Отже, на думку комісії, ОСОБА_1 у важкий для країни час поставила особисті інтереси вище за інтереси служби, знехтувала Присягою, грубо порушила вимоги Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у невиході на службу без поважних причин та є підставою для звільнення її з лав Національної поліції України.

На підставі викладеного дисциплінарна комісія, вважала би: 1) службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником управління ГУНП в Донецькій області закінченим, а відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, такими що підтвердилися; 2) за порушення службової дисципліни, що виразилося в недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», а саме в нехтуванні Присягою, відмові прибути до визначеного місця несення служби та тривалій відсутності на службі без поважних причин, старшого оперуповноваженого в ОВС відділу управління ГУНП в Донецькій області майора поліції В. Казановську звільнити зі служби в поліції; 3) дні невиходу ОСОБА_3 з 26.02.2022 до 06.04.2022 (включно) на службу без причин вважати прогулами, грошове забезпечення не нараховувати та не виплачувати.

Наказом № 23дск від 06.04.2022 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання», за порушення службової дисципліни, що виразилося в недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», а саме в нехтуванні Присягою, відмові прибути до визначеного місця несення служби та тривалій відсутності на службі без поважних причин, старшого оперуповноваженого в ОВС Головного управління Національної поліції в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Як вбачається зі скріншотів, що містяться в матеріалах справи, 06 липня 2022 року, позивача було повідомлено про її звільнення зі служби, шляхом надсилання їй довідки № 218/01/17-2022 від 06.07.2022 через месенджер «Facebook».

Також з цих скріншотів вбачається, що позивач ознайомлена з вказаною довідкою та відповіла на повідомлення.

Отже, спірним питанням даної справи є законність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

В силу частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (далі Дисциплінарний статут).

В статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Відповідно до частини 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як зазначено в статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно частин 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно частин 1,2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Отже, звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Статтею 18 Дисциплінарного Статуту визначені права поліцейського при проведенні щодо нього службового розслідування, а саме право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюються з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами»; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був позбавлений прав, які зазначені у статті 18 Дисциплінарного статуту.

Адміністративний суд у силу вимог ч. 2 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Отже, вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає дотримання порядку проведення службового розслідування та з`ясування наявності складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Так, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції, як зазначено в наказі начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 23дск «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання», стало порушення службової дисципліни, що виразилося в недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», а саме в нехтуванні Присягою, відмові прибути до визначеного місця несення служби та тривалій відсутності (з 26.02.2022 до 06.04.2022) на службі без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування та не заперечується ані позивачем, а ні відповідачем, ОСОБА_1 з 26.02.2022 до 01.03.2022 перебувала в м. Маріуполь. Після тривалої відсутності зв`язку, 22 березня 2022 року, позивач повідомила через месенджер «Телеграм» заступника начальника відділу управління ГУНП в Донецькій області про те, що вона знаходиться у с. Юріївка Донецької області. 05 квітня 2022 року ОСОБА_1 повідомила відповідача про те, що вона знаходиться у Німеччині.

На даний час м. Маріуполь та с. Юріївка Донецької області знаходяться під тимчасовою окупацією російської федерацією, що є загальновідомим фактом в розумінні приписів ч. 3 ст. 78 КАС України.

Можливості безпечного проходу та проїзду у місто Покровськ з окупованої території не існувало.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач у вищезазначений період, з незалежних від позивача обставин, був позбавлений можливості прибути за місцезнаходженням ГУНП в Донецькій області у місто Покровськ.

Твердження представника відповідача про порушення ОСОБА_1 Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, оскільки вона без письмового повідомлення ГУНП в Донецькій області та режимно секретного сектору управління ГУНП в Донецькій області про свій виїзд з України, знаходилась у Німеччині, не можуть братися судом до уваги оскільки по-перше відповідачем не з`ясовувалось дане питання під час проведення службового розслідування та не надано суду будь-яких доказів щодо знаходження позивача на території Німеччини (будь-які виписки з міграційної служби України), по-друге, є загальновідомим фактом те, що багато мешканців м. Маріуполь під час окупації виїжджали до міст України, що знаходяться під контролем владою України, саме через країни Європейського союзу.

Крім того, суд зазначає, що висновки службового розслідування не містять, відповідачем до матеріалів справи не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів: отримання позивачем наказу, що ОСОБА_1 з 26.02.2022 евакуювалась на підконтрольну територію України та прибула до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області; інформування про транспорт та безпечний маршрут, про місце перетину лінії фронту.

В силу приписів статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком може вважатись лише винна, протиправна дія чи бездіяльність поліцейського.

Дисциплінарний проступок - це порушення дисципліни та порядку, яке здійснив працівник органів внутрішніх справ, яке підлягає дисциплінарному стягненню. При цьому, щоб проступок був визнаний дисциплінарним, повинні бути доведені факти порушення дисципліни та порядку, а також вина вчинення цього порушення.

Отже, якщо поліцейський свідомо та винно вчинив протиправну дію, яка порушила дисципліну та порядок, то це може бути визнано дисциплінарним проступком. Те саме стосується і бездіяльності поліцейського, яка порушує дисципліну та порядок. Однак, якщо дії поліцейського були законними та не порушували дисципліну та порядок, то вони не можуть бути визнані дисциплінарним проступком.

Зважаючи на наведене вище, судом встановлено, що вина позивача у зазначених в наказах Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 18 о/с та від 06.04.2022 № 23дск дисциплінарних проступках є відсутньою, оскільки вони допущені позивачем в силу не залежних від нього, непереборних обставин, а відтак до дисциплінарної відповідальності її притягнуто незаконно.

Більш того, суд вказує що про своє звільнення ОСОБА_1 дізналась лише 06.07.2022, після отримання фотографії вищезгаданої довідки через Facebook, тобто через три місяця після прийняття спірних наказів, що свідчить про порушення відповідачем строків щодо ознайомлення позивача із наказами про її звільнення.

Крім того, суд вказує, що представником відповідача також не надано ніяких пояснень та доказів, чому саме 06 квітня 2022 року наказом ГУНП в Донецькій області № 22дск призначено службове розслідування, а не 26 лютого 2022 року, коли позивач повинна була прибути до міста Покровськ, але не прибула, при цьому як зазначив сам відповідач, грошове забезпечення ОСОБА_1 не отримувала.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 18 о/с дск та наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 23 дск, є протиправними та такими що підлягають скасуванню, оскільки службове розслідування проведено поверхнево, без повного збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про наявність дисциплінарного проступку позивача, а також не в повній мірі з`ясовані всі обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, а також вини.

Крім того, позивач була позбавлена права надавати пояснення під час службового розслідування, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюються з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами»; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою, що передбачені статтею 18 Дисциплінарного статуту.

Згідно з ч. 2 ст. 21 та ч. 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16.12.1966 Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: а) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини мав право на оскарження в неупередженому органі.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За постановою Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 19 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 у справі № 21-108а14, від 28.10.2014 у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувані накази про звільнення підлягають скасуванню, а також те, що останнім робочим днем позивача було 06 квітня 2022 року, позовна вимога позивача про поновлення на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого по особливо важливим справа Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 07.04.2022.

Поновлюючи позивача на посаді, суд також задовольняє вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що нормами Закону № 580-VIII не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно з положеннями статті 7 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу вказаної норми суд зазначає, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі та час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим лише за умови встановлення факту незаконного звільнення особи.

Суд також звертає увагу, що вказана норма не містить посилання на конкретні підстави, за яких особу було звільнено, а лише констатує, що особа має бути поновлена на роботі у разі, зокрема, звільнення без законної підстави, а тому твердження відповідача про те, що позивача не може бути поновлено на роботі у зв`язку з його звільненням за власним бажанням є необґрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 09.12.2015 у справі № 6-2123цс15 вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2019 у справі № 587/2365/15-а.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до частин 1, 4 статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Як вбачається з витягу наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 28 о/с дск позивача було звільнено з 06 квітня 2022 року.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з 06.04.2022, враховуючи положення ч.ч. 2-3 статті 77 Закону № 580-VIII якими визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення та день звільнення вважається останнім днем служби, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, з 07.04.2022 року.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 09.12.2015 у справі № 6-2123цс15 вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2019 у справі № 587/2365/15-а.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Проте, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі Порядок № 260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діє Закон України «Про національну поліцію» та Порядок № 260, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 814/2648/16, від 17.01.2019 у справі № 805/2706/17-а.

У свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Враховуючи, що Порядком № 260 не врегульовано порядок визначення середнього заробітку, необхідно застосовувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 426 від 13.12.2022 про середній розмір грошового забезпечення за 2 місяці перед звільненням ОСОБА_1 складають: заробітна плата за лютий 2022 року складає 17087,11 грн, за березень 2022 року 10678,93 грн.

Отже середньоденна заробітна плата складає 578,46 грн, середньомісячна - 13883,02 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу станом на дату винесення рішення з 07.04.2022 до 01.03.2023 становить 235 робочих дні.

Відтак, підлягає стягненню за рахунок відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 135938,10 грн (578,46 х 235) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Згідно із пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки суд поновлює на посаді ОСОБА_1 з 07.04.2022, в той час коли вона просить її поновити з 06.04.2022.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов, викласти зміст резолютивної частини постанови, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

Відтак, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо строків розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб

Враховуючи викладене, станом на 01 березня 2023 року в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» від 12 квітня 2022 року № 440 відповідно до статті 60-2 Кодексу законів про працю України, статті 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та статті 17 Закону України «Про державну службу» Кабінет Міністрів України, встановлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

В таких умовах керівництвом Донецького окружного адміністративного суду задля збереження життя та здоров`я працівників та відвідувачів суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи установи в дистанційному режимі.

З огляду на викладене та на те, що відповідачем відзив та витребуванні судом докази були надані в порушення встановленого законодавством строк, рішення ухвалено 01 березня 2023 року.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7а, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби задовольнити частково.

Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 18 о/с дск та наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.04.2022 № 23 дск, визнати протиправними та скасувати.

Поновити майора поліції ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого по особливо важливим справам з 07 квітня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 07.04.2022 року до 01.03.2023 року у сумі 135938 (сто тридцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 10 коп., з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 07 квітня 2022 року на посаді старшого оперуповноваженого по особливо важливим справам Головного управління Національної поліції в Донецькій області у званні майора поліції.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 13883,02 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 02 коп. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко