Справа № 200/56/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Справа№200/56/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Бєлєнькової Є.О.

представника відповідача Жаворонкової Ю.О. в режимі відеоконференції

розглянув в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

09 січня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Донецької обласної прокуратури (далі - відповідач), надісланий на адресу суду засобами поштового зв`язку 14 грудня 2022 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області або рівнозначній посаді в органах прокуратури з 17 листопада 2022 року;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 листопада 2022 року по дату винесення судового рішення.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

10 січня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; задовольнив клопотання позивача та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

12 січня 2023 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив заяву відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; розпочав підготовче провадження та призначив підготовче засідання на 10 лютого 2023 року.

В підготовчому засіданні 10 лютого 2023 року оголошена перерва до 17 лютого 2023 року для надання відповідачем додаткових доказів.

17 лютого 2023 року в підготовчому засіданні суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03 березня 2023 року.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, так і на час її розгляду по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, а строк дії воєнного стану продовжений Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Через існування загрози життю та здоров`ю учасників справи та працівників суду проводити судові засіданні в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 2, наразі неможливо.

В період дії воєнного стану тимчасово Донецький окружний адміністративний суд відновив проведення судових засідань в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

У зв`язку з цим судове засідання для розгляду справи по суті призначено в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду (м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4).

Про дату час і місце проведення судового засідання сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС), про що свідчать звіт про надіслання електронного листа з ухвалою від 17 лютого 2023 року на зазначену позивачем адресу електронної пошти (ІНФОРМАЦІЯ_3), а також довідка про доставку ухвали від 17 лютого 2023 року в електронний кабінет користувача підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» - Донецької обласної прокуратури.

03 березня 2023 року позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, одночасно вказавши, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на те, що участь в судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим пп. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, та з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ст. 205 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Справа розглянута по суті 03 березня 2023 року за участі представника відповідача, яка в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

На підставі ч. 1 ст. 229 КАС під час судового розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що в період з 08 жовтня 2019 року по 16 листопада 2022 року працювала в органах прокуратури Донецької області, перебуваючи на посаді прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області.

З 15 березня 2021 року на підставі наказу керівника Донецької обласної прокуратури від 15 березня 2021 року № 527-к внаслідок того, що її посада не передбачена наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 2ш робочим місцем позивача визначений Курахівський відділ Покровської окружної прокуратури Донецької області.

У зв`язку з набранням чинності Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113) позивач подала заяву встановленого зразка, в якій просила перевести її на посаду прокурора в окружній прокуратурі, погодилась з умовами та процедурами проведення атестації та була допущена до її проходження.

Перший етап атестації позивач пройшла неуспішно.

Як наслідок, 23 жовтня 2020 року Друга кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийняла рішення № 13 про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Позивач зазначила, що в подальшому вона завагітніла, а 08 серпня 2021 року народила дитину, у зв`язку з цим наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 24 вересня 2021 року № 2410-к їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30 вересня 2021 року по 08 серпня 2024 року.

Позивач стверджувала, що за наполяганням кадрового підрозділу Донецької обласної прокуратури вона була вимушена передчасно вийти з відпустки по догляду за дитиною та згідно з наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 10 червня 2022 року № 467-к стала до роботи з 10 червня 2022 року.

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к позивач звільнена з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури та органів прокуратури на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з 16 листопада 2022 року у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач вказувала на те, що рішення керівника Донецької обласної прокуратури про її звільнення з підстав, встановлених Законом № 113, прийнято без урахування вимог ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На переконання позивача, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 184 КЗпП України наказ про її звільнення міг бути виданий лише після досягнення її дитиною трирічного віку, тобто не раніше 08 серпня 2024 року.

Позивач доводила, що керівник Донецької обласної прокуратури не мав повноважень звільняти її з підстав інших, ніж ті, що визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697), застосовуючи при цьому норму пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Зазначала, що загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст. 51 Закону № 1697. Визначений Законом № 1697 перелік підстав звільнення є вичерпним, та не передбачає такої підстави як неуспішне проходження атестації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивач вказувала на те, що оскільки на день набрання чинності Законом № 113 вона працювала на посаді прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури, то в силу положень п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 вона була попереджена про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Подаючи заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію, позивач підтвердила, що усвідомлює і погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, її буде звільнено з посади прокурора, тобто на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

В силу приписів пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї з наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

На цих підставах позивач стверджувала, що фактичною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених пп. пп. 1-4 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113, а нормативною підставою - п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Незважаючи на це, в наказі про звільнення посилання на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 відсутнє.

Аналіз положень ст. 11 Закону № 1697, якою визначені повноваження керівника обласної прокуратури, вказує на те, що керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень (ч. 2 ст. 11 Закону № 1697).

При цьому керівник обласної прокуратури вправі звільняти з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у випадку, встановленому Законом № 1697 (п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697).

Позивач зазначала, що, хоча у розумінні законодавства окружна та місцева прокуратура - це одне і те саме, чітке формулювання підстав, якими керівник обласної прокуратури керувався, звільняючи її з посади прокурора місцевої прокуратури, є обов`язковою вимогою для визнання такого звільнення законним.

В даному ж випадку посилання відповідача в оскаржуваному наказі на ст. 11 Закону № 1697 є грубим порушенням принципу правової визначеності, адже фактично залишається незрозумілим, як ототожнюються повноваження керівника обласної прокуратури щодо звільнення прокурорів з окружних прокуратур зі звільненням прокурора з місцевої прокуратури.

Крім того, позивач доводила, що фактично формулювання звільнення з підстав неуспішного проходження атестації свідчить про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що не відповідає дійсності.

Посилання відповідача в спірному наказі лише на п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 без зазначення основної норми спеціального Закону, а саме п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 (як нормативної підстави) при звільненні позивача з органів прокуратури, за її висновком, породжує негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Позивач наголошувала, що звільнення одних прокурорів при наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, а інших, в тому числі її, при наявності аналогічного рішення - на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, поставило її в дискримінаційне положення в порівнянні з прокурорами, звільненими за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Вказана дискримінація проявилась як в підставі для реєстрації в органах Державної служби зайнятості при наданні статусу безробітного, так і в майбутньому може вплинути на подальше працевлаштування, оскільки формулювання як підстави звільнення «у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією» несе менш негативний зміст, ніж «рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації».

Позивач доводила, що її права, порушені внаслідок незаконного звільнення, мають бути відновлені шляхом поновлення на посаді прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури або на рівнозначній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Зазначив, що наказом прокурора Донецької області від 04 жовтня 2019 року № 237-к ОСОБА_1 була призначена на посаду прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області.

Законом № 113 запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Механізм атестації регламентовано Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок № 221).

10 жовтня 2019 року для проходження атестації позивач надала заяву, в якій підтвердила, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, її буде звільнено з посади прокурора.

Набравши 68 з мінімальних 70 балів, позивач неуспішно пройшла перший етап атестації.

У зв`язку з цим 23 листопада 2020 року Друга кадрова комісія прийняла рішення № 13 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Не погодившись з рішенням кадрової комісії, позивач оскаржила його в судовому порядку.

Однак рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 200/4705/21, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідач наводив норму пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, згідно з яким прокурори звільняються керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, та зазначав, що наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

З приводу посилання позивача на ч. 3 ст. 184 КЗпП України відповідач зазначив, що гарантії, передбачені ст. 184 КЗпП України, не поширюється на випадки звільнення у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Тобто, вказана норма стосується випадків звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Випадки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст. ст. 40, 41 КЗпП України і звільнення у зв`язку з неуспішним проходженням атестації (пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113) до них не належить.

Неуспішне проходження атестації є об`єктивною причиною, яка не залежить від волі сторін, у тому числі роботодавця; таке звільнення є наслідком непроходження позивачем законодавчо встановлених процедур атестації.

Положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин пов`язаних з проходженням публічної служби, їх можна і потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання.

Спеціальні норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби в органах прокуратури і умовами/правилами переведенням прокурорів на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних і регіональних прокуратурах в рамках реформування органів прокуратури, але це регулювання відрізняється від правил загального трудового законодавства.

Відсутність у спеціальному законі норм, які передбачають гарантії/пільги при звільненні певним категоріям осіб на кшталт тих, які містить КЗпП України, у цьому випадку не можна вважати прогалиною, яку можна «заповнити» шляхом застосування загальних норм трудового законодавства.

Загальні норми трудового законодавства не можуть превалювати над нормами спеціального закону (Закону № 113), які передбачають інакший підхід до прийняття рішень щодо проходження/припинення публічної служби.

Просить відмовити у позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 24 травня 2001 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання від 04 грудня 2019 року № 518/12-08.

Відповідач - Донецька обласна прокуратура (ідентифікаційний код 25707002) зареєстрована як юридична особа 29 грудня 1991 року, про що 12 травня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Наказом Генерального прокурора України від 04 жовтня 2019 року № 237к ОСОБА_1 була призначена на посаду прокурора Мар`їнського відділу Волноваської прокуратури Донецької області з 08 жовтня 2019 року.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

В цій заяві позивач зазначила, що на підставі п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 просить перевести її на посаду прокурора в окружній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

Позивач вказала, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними Порядком № 221, ознайомлена та погоджується.

Зокрема, позивач підтвердила, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, її буде звільнено з посади прокурора.

Під час першого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивач набрала 68 балів.

23 листопада 2020 року Друга кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - Друга кадрова комісія) прийняла рішення № 13 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

Приймаючи це рішення, Друга кадрова комісія керувалася п. п. 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, п. п. 6, 8 розділу І, п. п. 4, 5 розділу ІІ Порядку № 221.

Враховуючи, що прокурор Мар`їньського відділу Волноваського району ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрала 68 балів, що є менше встановленого п. 4 розділу ІІ Порядку № 221 прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, Друга кадрова комісія дійшла висновку, що позивач не допускається до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припиняє участь в атестації.

У зв`язку з цим рішенням від 23 листопада 2020 року № 13 прокурор Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 визнана такою, що неуспішно пройшла атестацію.

Позивач не погодилась з рішенням Другої кадрової комісії та оскаржила його в судовому порядку.

Так, в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 200/4705/21 за позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Донецької обласної прокуратури, про визнання протиправним і скасування рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 13 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»; зобов`язання Офісу Генерального прокурора і Другої кадрової комісії призначити новий час (дату) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора для ОСОБА_1

01 вересня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/4705/21, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив повністю.

За наслідками розгляду справи № 200/4705/21 суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли на підставі закону, з легітимною метою і без порушення засад необхідності в демократичному суспільстві.

За наведеними позивачем підставами суд дійшов висновку про відсутність під час проведення атестації ОСОБА_1 порушень Конституції України, КЗпП України, Закону № 1697, Загальної декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендацій щодо припинення трудових прав з ініціативи роботодавця № 166, та, як наслідок, - про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 200/4705/21 не було оскаржено і набрало законної сили 02 жовтня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку - ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

15 березня 2021 року керівник Донецької обласної прокуратури, керуючись ст. 11 Закону № 1697, п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України, видав наказ № 527-к, яким визначив прокурору Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області Тарасенко О.С., посада якої не передбачена наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 2ш, тимчасово з 15 березня 2021 року робоче місце у Курахівському відділі Покровської окружної прокуратури Донецької області.

24 вересня 2021 року керівник Донецької обласної прокуратури, керуючись ст. 82 Закону № 1697, п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, ст. 18 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки», видав наказ № 2410-к, яким надав прокурору Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Тарасенко О.С. відпуску для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30 вересня 2021 року по 08 серпня 2024 року.

10 червня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 та керуючись ст. 11 Закону № 1697, п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, керівник Донецької обласної прокуратури видав наказ № 467-к, згідно яким вирішено вважати прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури ОСОБА_1 такою, що стала до роботи з 10 червня 2022 року.

16 листопада 2022 року, керуючись ст. 11 Закону № 1697, керівник Донецької обласної прокуратури видав наказ № 914-к, яким звільнив ОСОБА_1 з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пп. 2 п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з 16 листопада 2022 року у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Наказ від 16 листопада 2022 року № 914-к виданий на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 13.

16 листопада 2022 року на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Донецька обласна прокуратура надіслала лист № 07-1163вих-22, яким повідомила, про звільнення позивача з посади з 16 листопада 2022 року на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 13 наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Разом з цим листом на електронну адресу позивача надіслана копія наказу від 16 листопада 2022 року № 914-к.

У листі вказано про те, що за наявними обліковими даними трудова книжка перебуває у позивача, а тому їй запропоновано прибути до відділу кадрової роботи та державної служби Донецької обласної прокуратури для внесення відповідного запису до трудової книжки.

Між сторонами немає спору щодо встановлених судом фактичних обставин.

Згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 23 січня 2023 року № 21-44вих-23 заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню, становила:

у вересні 2022 року - 9 465,80 грн, в тому числі посадовий оклад - 5 660,00 грн, індексація - 1 541,80 грн, надбавка за вислугу років - 2 264,00 грн, кількість робочих днів згідно з графіком роботи - 22, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 22;

у жовтні 2022 року - 9 465,80 грн, в тому числі посадовий оклад - 5 660,00 грн, індексація - 1 541,80 грн, надбавка за вислугу років - 2 264,00 грн, кількість робочих днів згідно з графіком роботи - 21, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 21.

За розрахунком відповідача середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці, що перебували звільненню, обчислена відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, складає: (9 465,80 грн + 9 465,80 грн) : (22 дні + 21 день) = 440,27 грн.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади […], їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадянина України на працю є одним з основних трудових прав працівників.

Положеннями ст. 5-1 КЗпП України встановлені гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Ст. 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом №1697 забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113), який діє з 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697 були внесені зміни.

Ст. 14 Закону № 1697 у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113 передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури.

Зокрема, змінами, унесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення у відповідність із вимогами ст. 14 Закону № 1697 кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113.

У тексті Закону № 1697 слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Згідно з п. п. 6, 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

П. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з п. 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

П. 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 передбачено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Відповідно до п. 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Згідно з п. 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

За п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом № 1697.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

На виконання вимог Закону № 113 наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

За визначенням, що міститься в п. 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до п. п. 2, 4 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

За приписами п. п. 9, 10 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Заява, вказана у п. 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Відповідно до абз. 1 п. 11 Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

Згідно з п. 7 розділу І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Суд встановив, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку зі звільненням позивача з посади в органах прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про непроходження атестації.

З огляду на зміст включеної до Конституції України Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України» (далі - Закон № 1401) ст. 131-1 Основного Закону, новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

При цьому, Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.

Дослідження змісту Закону № 1401, а також пояснювальної записки до відповідного законопроекту, вказує на те, що його метою є удосконалення конституційних основ правосуддя для практичної реалізації принципу верховенства права, яке повинно забезпечуватися, зокрема, і шляхом належного функціонування прокуратури як органу, уповноважено виконувати функції з підтримання публічного обвинувачення в суді; процесуального керівництва досудовим розслідуванням; вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження; нагляду за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку.

Згідно з ч. 2 ст. 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом, яким наразі є Закон № 1697.

Водночас ст. 4 Закону № 1697 встановлює, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Черговим етапом процесу реформування прокуратури стало прийняття Верховною Радою України у межах своїх конституційних повноважень Закону № 113.

Цим Законом внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Передбачена Законом № 113 переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до проекту цього Закону зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою цього Закону є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Реалізація «кадрового перезавантаження» органів прокуратури передбачає, крім іншого, приведення кількісного складу прокурорів у відповідність до вимог ст. 14 Закону № 1697 зі змінами, внесеними Законом № 113, шляхом атестації прокурорів.

Тож проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом № 113 процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Така атестація передбачає чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, що здійснюється на підставі відповідних рішень кадрових комісій.

Так, атестація прокурорів проводиться відповідними кадровими комісіями та включає в себе три етапи, у тому числі, складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації). Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, тобто у даному випадку менше встановленої наказом Генерального прокурора від 21 лютого 2020 року № 105 мінімально допустимої кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування не допускається до наступного етапу атестації, припиняє участь в ній, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

В свою чергу, зі змісту п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 вбачається, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Системний аналіз положень абз. 1 п. 19 Закону № 113 дає підстави для висновку про те, що:

по-перше, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у пп. пп. 1 - 4 п. 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації;

по-друге, закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Закон визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, а на підставі цього пункту, що є нормативною підставою.

Отже, підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених пп. пп. 1 - 4 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, а нормативною підставою є п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

П. 8 розділу І Порядку № 221 встановлено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації згідно з п. 6 розділу V Порядку № 221 є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подання заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Суд встановив, що на виконання вимог п. п. 9, 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала Генеральному прокурору заяву за встановленою формою про переведення її на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

У цій заяві позивач підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, її буде звільнено з посади прокурора.

Отже, позивач фактично погодилася зі встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в обласній прокуратурі та проведення атестації.

За наслідками проведення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) ОСОБА_1 набрала 68 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (70 балів) і її не допущено до проходження наступного етапу атестації.

Згідно з п. 6 розділу ІІІ Порядку № 221 прокурор, який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

У зв`язку з цим Друга кадрова комісія прийняла рішення від 23 листопада 2020 року № 13 про неуспішне проходження позивачем атестації.

В рішенні Другої кадрової комісії зазначені мотиви та обставини, що вплинули на його прийняття, а саме - у зв`язку з набранням позивачем менше прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (68 балів, при прохідному балі 70).

З урахуванням викладеного рішення кадрової комісії є мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти та обґрунтування щодо набрання позивачем балів за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Правомірність рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 13 встановлена таким, що набрало законної сили рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 200/4705/21.

Щодо підстав звільнення позивача суд зазначає таке.

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к, ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пп. 2 п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з 16 листопада 2022 року у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Наказ від 16 листопада 2022 року № 914-к виданий на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 13.

Тобто в цьому разі юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Запровадження Законом № 113 атестації прокурорів Генеральної прокуратури України як однієї з умов для їх переведення в Офіс Генерального прокурора пов`язане, зокрема, зі створенням передумови для побудови системи прокуратури, кадровим перезавантаженням органів прокуратури та способом перевірки та оцінки кваліфікації чинних прокурорів на відповідність їх посадам прокурора в таких органах. Така атестація визначена законодавцем та відбувалася у спосіб і порядок, що є чинними і стосуються усіх прокурорів, які мають намір пройти атестацію, а тому не може вважатися протиправною чи такою, що носить дискримінаційний характер щодо до позивача.

Положення Закону № 113 на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були (та є) чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися. Так само були чинними і положення Порядку № 221, а тому правові підстави для їх незастосування відсутні.

Порівнюючи співвідношення правових норм Закону № 1697 і Закону № 113, які визначають загальні підстави і умови, за яких можливе звільнення прокурорів, можна сказати, що вони не суперечать одна одній, кожна з них претендує на відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Закон № 1697 та Закон № 113, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так, Закон № 1697, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон № 113, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон № 113, який визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Оскільки Закон № 113 визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом для спірних правовідносин. А тому п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у спірних правовідносинах щодо оскарження наказу про звільнення з посади прокурора за результатами рішення атестаційної комісії про неуспішне проходження атестації.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Використовуючи згаданий принцип верховенства права (правовладдя), можна зробити висновок, що до спірних правовідносин застосовним є п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113, оскільки він передбачає процедуру атестації прокурорів і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно з правилом конкуренції правових норм у часі має перевагу над загальним Законом № 1697.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20, від 25 листопада 2021 року у справі 160/5745/20, від 22 грудня 2021 року у справі №640/1208/20, від 28 грудня 2021 року у справі № 640/25705/19.

Суд також бере до уваги, що позивач, подаючи заяву на підставі п. п. 9, 10 розділу І Порядку № 221, цілком і повністю була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася на їх застосування. Тобто позивач розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113. В іншому разі позивач мала повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати Порядок № 221, чого вона не зробила.

Законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

Відповідно набрання позивачем за результатами іспиту у формі анонімного тестування під час першого етапу атестації 68 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з п. 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 і п. 5 розділу ІІ Порядку № 221 для її недопуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Прийняти інше, крім указаного, рішення не було правових підстав.

Водночас відповідно до пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Відтак, за наявності відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації керівник Донецької обласної прокуратури правомірно видав спірний наказ від 16 листопада 2022 року № 914-к, яким ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пп. 2 п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 з 16 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу від 16 листопада 2022 року № 914-к, позивач стверджувала, що прокурор може бути звільнений з посади лише з підстав, передбачених ст. 51 Закону № 1697. Натомість в наказі, який є предметом спору, відсутнє посилання на ст. 51 Закону № 1697, зокрема на п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону, згідно з якою прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Суд відхиляє ці аргументи позивача, з огляду на таке.

Верховним Судом вже неодноразово, зокрема, в постановах від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20-а та № 160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, досліджувалося питання щодо правильного розуміння сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів (слідчих органів прокуратури) з посади прокурора, що міститься в п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку, що у п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 вказівку на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, як на підставу для звільнення прокурора, необхідно застосовувати до спірних правовідносин у випадках, які визначені нормами спеціального Закону № 113, що передбачають умови проведення атестації (а саме три етапи, визначені п. 6 розділу І Порядку № 221 відповідно до № 113).

Крім того, Верховний Суд зазначив, що аналіз положень абз. 1 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 дає підстави для висновку, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у пп. 1-4 п. 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 440/2700/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 420/9066/20, у яких Верховний Суд дійшов висновку, що фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених пп. пп. 1 - 4 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, а нормативною підставою є п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 113.

Враховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом у вищенаведених постановах, Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2023 року у справі № 440/5598/20 констатував, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді звільнення з публічної служби (п. 61 мотивувальної частини цієї постанови).

В постанові від 23 лютого 2023 року у справі № 160/23222/21 Верховний Суд навів висновок про те, що пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 прямо передбачено звільнення прокурорів та слідчих органів прокуратури, яке пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури у цьому випадку виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають (п. 109 мотивувальної частини вказаної постанови).

При цьому, як свідчить п. 19 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 160/23222/21, предметом спору у цій справі, серед іншого, був наказ керівника обласної прокуратури про звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури за пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, виданий на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

З урахуванням наведений вище висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що в наказі від 16 листопада 2022 року № 914-к правильно визначена підстава звільнення позивача, а саме пп. 2 п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Відсутність в наказі, який є предметом спору, посилання на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 не спростовує висновку суду про його правомірність, оскільки ОСОБА_1 звільнена з посади внаслідок неуспішного проходження атестації, а не у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивач наголошувала, що звільнення одних прокурорів при наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, а інших, в тому числі її, при наявності аналогічного рішення - на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, поставило її в дискримінаційне положення в порівнянні з прокурорами, звільненими за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.

Вказана дискримінація проявилась як в підставі для реєстрації в органах Державної служби зайнятості при наданні статусу безробітного, так і в майбутньому може вплинути при пошуку роботи, оскільки формулювання як підстави звільнення «у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією» несе менш негативний зміст, ніж «рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації».

Суд не приймає ці аргументи позивача, оскільки підстави звільнення інших осіб жодним чином не впливають на правомірність наказу від 16 листопада 2022 року № 914-к.

Суд зауважує, що у випадку позивача підстава звільнення з посади, визначена наказом від 16 листопада 2022 року № 914-к, відповідає фактичним обставинам.

Зазначення в наказі про звільнення реальної підстави припинення ОСОБА_4 публічної служби, в даному випадку - неуспішне проходження прокурором атестації, тобто пп. 2 п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, не може бути розцінено як її дискримінація в порівнянні з іншими звільненими з публічної служби прокурорами.

Зазначати в наказі про звільнення позивача таку підставу як «у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури» у відповідача не було підстав, оскільки ОСОБА_4 звільнена з прокуратури через неуспішне проходження атестації.

Суд зауважує, що визначена в наказі від 16 листопада 2022 року № 914-к підстава звільнення ОСОБА_1 чітка і однозначна та виключає її множинне розуміння, а тому суд не приймає доводи позивача про те, що посилання відповідача в спірному наказі лише на п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 без зазначення основної норми спеціального Закону, а саме п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697, породжує для неї негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав звільнення.

Щодо посилання керівника Донецької обласної прокуратури в оспорюваному наказі на ст. 11 Закону № 1697 суд зауважує таке.

Ст. 11 Закону № 1697 визначає повноваження керівника регіональної прокуратури.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1697 керівник регіональної прокуратури

[…]

3) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних прокуратур у встановленому цим Законом порядку;

[…]

10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 1697 керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Позивач доводила що аналіз положень ст. 11 Закону № 1697, вказує на те, що керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень. При цьому керівник обласної прокуратури вправі звільняти з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у випадку, встановленому Законом № 1697 (п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697).

Позивач зазначала, що, чітке формулювання підстав, якими керівник обласної прокуратури керувався, звільняючи її з посади прокурора місцевої прокуратури, є обов`язковою вимогою для визнання звільнення законним.

За висновком позивача, посилання керівника Донецької обласної прокуратури в наказі про звільнення на ст. 11 Закону № 1697 є грубим порушенням принципу правової визначеності, адже фактично залишається незрозумілим, як ототожнюються повноваження керівника обласної прокуратури щодо звільнення прокурорів з окружних прокуратур зі звільненням прокурорів з місцевих прокуратур.

Суд відхиляє ці аргументи позивача з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697 керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Водночас поза увагою позивача залишилося те, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697 керівник регіональної прокуратури виконує інші повноваження, передбачених цим та іншими законами України, а абз. 1 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 встановлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в пп. пп. 1 - 4 п. 7 цього розділу, звільняються з посади прокурора Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури.

Отже, видаючи наказ від 16 листопада 2022 року № 914-к, керівник Донецької обласної прокуратури діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону № 1697 та п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 184 КЗпП України суд вважає за необхідне відзначити таке.

Ст. 184 КЗпП України встановлює гарантії при прийнятті на роботі і заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Покликаючись на норми ч. 3 ст. 184 КЗпП України, позивач доводила, що не могла бути звільнена з посади до досягнення її дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд не приймає цей довод позивача та погоджується із запереченнями відповідача про те, що норми ч. 3 ст. 184 КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Верховний Суд вже звертав увагу на те, що спеціальним законом для цієї категорії спірних правовідносин (які виникають у зв`язку з (не)проходженням прокурорами атестації в рамках реформування органів прокуратури), є Закон № 113.

Положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби і їх можна і потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання.

Втім, у вимірі обставин цієї справи потрібно зауважити, що спеціальні норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби (в органах прокуратури) і умовами/правилами переведенням прокурорів на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних і регіональних прокуратурах в рамках реформування органів прокуратури, але це регулювання відрізняється від правил загального трудового законодавства.

Відсутність у спеціальному законі норм, які передбачають гарантії/пільги при звільненні певним категоріям осіб на кшталт тих, які містить КЗпП України, у цьому випадку не можна вважати прогалиною, яку можна «заповнити» шляхом застосування загальних норм трудового законодавства. Так само помилково буде вважати, що загальні норми трудового законодавства (у контексті цієї справи мовиться про гарантії/пільги при звільненні) можуть превалювати над нормами спеціального закону (Закону № 113), які передбачають інакший підхід до прийняття рішень щодо проходження/припинення публічної служби.

У цьому зв`язку можна додати, що положення КЗпП України щодо гарантій при прийнятті на роботу і заборони звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей (ст. 184) не впливають на висловлену Верховним Судом позицію щодо застосування до правовідносин, пов`язаних з реформою органів прокуратури, впровадженої Законом № 113, положень п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» зазначеного Закону (у поєднанні з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697).

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 240/17743/20, від 27 травня 2022 року у справі № 520/6591/2020, від 27 червня 2022 року у справі № 420/2859/21, від 21 липня 2022 року у справі № 420/4754/20, від 28 вересня 2022 року у справі № 580/251/21.

Отже, наявність дитини, яка не досягла трирічного віку, не випливає на можливість звільнення позивача за пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є таким, що відповідає критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, а тому позовні вимоги в частині визнання його протиправним не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про скасування наказу керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к, про поновлення позивача на посаді прокурора Мар`їнського відділу Волноваської місцевої прокуратури Донецької області або рівнозначній посаді в органах прокуратури з 17 листопада 2022 року та про стягнення з Донецької обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 листопада 2022 року по дату винесення судового рішення, за своєю сутністю є обраним позивачем способом захисту її прав та мають похідний характер від вимоги про визнання протиправним наказу від 16 листопада 2022 року № 914-к, а тому також не підлягають задоволенню.

Визнання Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 не впливає на висновки суду по суті позовних вимог, оскільки п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 01 березня 2023 року.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до суду.

Предметом спору у справі є наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 16 листопада 2022 року № 914-к, яким ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Мар`їнського відділу Волноваського району Донецької області з 16 листопада 2022 року.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулася 14 грудня 2022 року, про що свідчать штамп підприємства поштового зв`язку на описі вкладення до цінного листа, а також накладна до поштового підправлення 617, тобто з дотриманням місячного строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Донецької обласної прокуратури (ідентифікаційний код: 25707002, місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, вул. Боброва, буд. 32) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Суддя Т.О. Кравченко