Справа № 260/5523/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5523/21 пров. № А/857/14479/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року (головуючий суддя Іванчулинець Д.В., м. Ужгород) у справі № 260/5523/21 за позовом ОСОБА_1 до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення VIII сесії VIII скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 30.08.2021 року №634/VIII-2021 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в с. Минай, ур. « ОСОБА_2 » в частині поділу земельної ділянки за кадастровим номером :13:016:0125 площею 2,000 га.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що після отримання рішення Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 27 травня 2021 року «Про надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в с. Минай, ур. « ОСОБА_2 » ним було виготовлено проект землеустрою, який був поданий на затвердження до сільської ради. Натомість, 30 серпня 2021 року відповідачем було опубліковано та, відповідно, прийнято зовсім інше рішення від 30 серпня 2021 року №634А/ІІІ-2021 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в с. Минай, ур. «Гершкович»», пунктом 1 якого вирішено надати згоду на поділ земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :13:016:0125) двом іншим особам. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки обмежує його у реалізації гарантованого йому права власності на земельну ділянку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідач першочергово повинен був вирішити питання щодо затвердження поданого ним проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а вже потім приймати рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в частині поділу земельної ділянки за кадастровим номером :13:016:0125 площею 2,000 га., тим самим не порушивши гарантоване йому право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 травня 2021 року Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області на V сесії VIII скликання було прийнято рішення «Про надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в с. Минай, ур. « ОСОБА_2 », згідно пункту 1 якого вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Минай, ур. «Гершкович».

ОСОБА_1 виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, який згідно пункту 9 статті 118 Земельного кодексу України був переданий до Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на затвердження.

На офіційному сайті Холмківської територіальної громади опублікувано проект рішення Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VI сесії VIII скликання від 25 червня 2021 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність в с. Минай, ур. « ОСОБА_2 » згідно пункту 1.9 вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Минай, ур. «Гершкович» гр. ОСОБА_1 , кадастровий номер :13:016:0125 та передати її у власність.

25 червня 2021 року відбулась сесія Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, на якій цей проект не був затверджений.

В подальшому, на офіційному сайті Холмківської територіальної громади був опублікований проект рішення Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII сесії VIІІ скликання від 30 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 », пунктами 1, 2 якого передбачено: 1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 площею 2.0 га кадастровий номер :13:016:0125 для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Минай. 2. Передати у приватну власність гр. ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 земельну ділянку площею 2.0 га. кадастровий номер :13:016:0125 для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Минай.

30 серпня 2021 року Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення від 30 серпня 2021 року за №634А/ІІІ-2021 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в с. Минай, ур. «Гершкович»», пунктом 1 якого вирішено: 1. Надати згоду на поділ земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :13:016:0125) гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1.000 га. та гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1.000 га.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про надання дозволу на складання проекту землеустрою про поділ земельної ділянки, проект на яку він вже розробив, двом іншим особам, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів оскаржуваним рішенням, оскільки у позивача, у зв`язку з розробленням проекту землеустрою земельної ділянки, не виникає право на отримання у власність спірної земельної ділянки. Крім того, суд зазначив, що оскаржуване рішення сільської ради прийняте у межах повноважень та відповідає нормам земельного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції і зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею122 ЗК України передбачено, що вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України врегульовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом в частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Крім того, ЗК України встановлено також підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

ЗК України передбачає, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.46 та ч.ч.1-3 ст.59 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що розгляд будь-якої поданої заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність завершується прийняттям відповідного рішення.

Апеляційний суд зауважує, що у даному випадку рішення про затвердження сільською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 відповідачем не прийняте, а предметом спору є рішення відповідача, яким надано дозвіл третім особам виготовити проект землеустрою про поділ земельної ділянки, на яку проект землеустрою вже виготовлений позивачем. Позивач вважає, що виготовивши проект землеустрою, він має першочергове право на затвердження цього проекту і на одержання цієї земельної ділянки у власність.

Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл на виготовлення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом. Отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність чи у користування. Завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність.

Відтак, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц та від 18 грудня 2019 року у праві № 160/4211/19.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність певної особи не підтверджує наявність у неї будь-яких прав, зокрема, і права власності, на таку земельну ділянку, а лише створює передумови для можливого подальшого передання цієї ділянки у власність особи, яка розробила такий проект. Оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення сільської ради у зв`язку з порушенням його прав на першочергове отримання у власність земельної ділянки, є безпідставними.

Таким чином, за відсутності у позивача чи іншої заінтересованої особи речових прав на спірну земельну ділянку, приватного інтересу у позивача на момент звернення до суду з цим позовом, а отже, за відсутності порушених у зв`язку з цим прав чи інтересів позивача, виключається можливість судового захисту.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що позов пред`явлений також з підстав порушення відповідачем процедури належних йому функцій у сфері управління діяльністю щодо розпорядженнями землею, а саме, порушенням порядку черговості вирішення заяви позивача про затвердження проекту землеустрою. Але, у позовній заяві позивач не просив зобов`язати відповідача вирішити питання про затвердження виготовленого ним проекту землеустрою, а заявив вимогу про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке, на думку позивача, перешкоджає йому в реалізації законодавчо закріпленого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції цих обставин.

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, позивач реалізував своє право на судовий захист, подавши позов до Холмківської сільської ради і рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.11.21 у справі №260/4405/21 зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою. Надалі позивач має право на виконання судового рішення у примусовому порядку.

Апеляційний суд також безпідставними доводи апелянта про скасування рішення суду у зв`язку з порушенням норм процесуального права судом першої інстанції, а саме, прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси або обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, оскільки, як встановлено вище, рішенням суду дана правильна оцінка вимогам позивача і підставно відмовлено в позові, отже, права інших осіб прийняттям судового рішення не порушені. Крім того, в матеріалах справи відсутні як ухвали суду про притягнення до участі у справі співвідповідачів або третіх осіб, так і ухвали про прийняття до провадження заяви позивача про доповнення позовних вимог.

При обґрунтуванні цієї постанови колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 260/5523/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар