Справа № 520/3692/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 р. Справа № 520/3692/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/3692/22

за позовом ОСОБА_1

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що виразилась у не врахуванні винагороди державного виконавця, яка є складовою заробітної плати, при розрахунку відпустки та грошової допомоги до відпустки, матеріальної допомоги.

-стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код 43315445, адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого 16, поштовий індекс 61002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 19401,76 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що виразилась у не врахуванні винагороди державного виконавця, яка є складовою заробітної плати, при розрахунку відпустки та грошової допомоги до відпустки, матеріальної допомоги.

Стягнуто з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код 43315445, адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого 16, поштовий індекс 61002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 19401 (дев`ятнадцять тисяч чотириста одну) грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що з урахуванням внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020 року змін до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, винагорода державного виконавця не враховується до розрахунків при обчисленні середньої заробітної плати, а тому відповідач правомірно не враховував її при розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток та нарахуванні матеріальної допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював на посаді Начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

На підставі наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 3386/к від 28.07.2021 року з 25.08.2021 року, ОСОБА_1 , звільнений з посади Начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за взаємною домовленістю.

06.09.2021 позивач через свого представника звернувся Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою, в якій серед іншого просив надати інформацію щодо врахування при розрахунку нарахування ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020 при нарахуванні відпускних та матеріальної допомоги винагороди державного виконавця, відповідно до ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження".

На адвокатські звернення відповідач, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) надало відповіді, в яких повідомив, що винагорода, яка виплачується державному виконавцю, є одноразовою виплатою, тому вона не враховувалась при розрахунку середньої заробітної плати.

Не погоджуючись з бездіяльністю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яка полягає у не врахуванні винагороди державного виконавця, яка є складовою заробітної плати, при розрахунку відпустки та грошової допомоги до відпустки, матеріальної допомоги, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що винагорода державному виконавцю за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Враховуючи те, що вказана виплата може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою. Також судом першої інстанції зазначено, що така складова заробітної плати, як винагорода державному виконавцю, враховується при обчисленні середньої заробітної плати працівника у всіх випадках її збереження відповідно до положень Порядку №100.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами.

Вимогами статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати максимальним розміром не обмежується. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні положення містяться у ст.1 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95).

Положеннями ст. 2 Закону №108/95 передбачено, що додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державної казначейської служби України від 13.01.2004 №5, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцiненi в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Відповідно до розділу 2 даної інструкції фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, 2.2. фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Статтею 13 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" встановлено, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 № 126 затверджено Порядок виплати та розмірі винагород державному виконавцю (далі - Порядок № 126).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 126, державний виконавець, який забезпечив фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа майнового характеру, одержує винагороду в розмірі 5 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, але не більше двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа - в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа - в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Державний виконавець одержує винагороду одночасно з виплатою заробітної плати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться згідно з нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснюється виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено категорії виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати.

У пункті 4 Порядку № 100 наведено перелік виплат, які не враховуються при обчисленні заробітної плати.

Згідно підпунктом "н" вказаного пункту Порядку (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020), при обчисленні середньої заробітної плати не враховується, зокрема, винагорода державним виконавцям.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів зазначає, що внесені Постановою КМУ № 1213 від 09.12.2020 зміни до абзацу першого пункту 4 Порядку №100, яким при обчисленні середньої заробітної плати не враховується, зокрема, винагорода державним виконавцям, поширюють свою дію на правовідносини, що склалися після набрання чинності вказаним нормативно-правовим актом, а саме 12.12.2020.

А тому, оскільки позивача було звільнено на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від № 3386/к від 28.07.2021, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у відповідача правових підстав для врахування винагороди державного виконавця до розрахунків при обчисленні середньої заробітної плати при розрахунку відпустки та грошової допомоги до відпустки, матеріальної допомоги.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача та суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.09.2020 по справі № 814/564/16, оскільки Верховний Суд досліджував аналогічні правовідносини до доповнення підпунктом "н" пункту 4 Порядку №100. Тобто, в даному випадку має місце зміна правового регулювання спірних правовідносин.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

З огляду на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем було доведено правомірність обчисленні середньої заробітної плати при розрахунку відпустки та грошової допомоги до відпустки, матеріальної допомоги, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовна вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є похідною, підстави для її задоволення також відсутні.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Із урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 у цій справі та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 по справі № 520/3692/22 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з заробітної плати .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко