Справа № 420/14908/22
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/14908/22

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А. Дата і місце ухвалення: 20.12.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського державного університету внутрішніх справ на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 за період з 23.08.2022р. по 09.09.2022р. (включно) в сумі 13048,20 грн., а також моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ з 24.03.2022р., яке підлягає негайному виконанню, виконано відповідачем 10.09.2022р. А відтак, на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, тобто за період з 23.08.2022р. по 09.09.2022р., незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Вчинення відповідачем щодо свідомого затягування виконання рішення суду призвело до приниження честі та гідності ОСОБА_1 , завдало шкоди її діловій репутації. Протиправна бездіяльність Одеського державного університету внутрішніх справ спричинила моральні страждання позивачу (занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність), у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення на її користь моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22, за період з 23.08.2022р. по 09.09.2022р. (включно) у сумі 10148,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Одеського державного університету внутрішніх справ за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 771,87 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову Одеський державний університет внутрішніх справ подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 20.12.2022р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22, стягнення середнього заробітку за затримку виконання якого є предметом даного спору, скасовано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022р. При цьому, станом на момент розгляду даної справи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 в частині негайного його виконання поновлення позивача на посаді та виплати середньомісячного грошового забезпечення за один місяць виконане в повному обсязі.

Також, апелянт посилається на те, що на сьогоднішній день в чинному законодавстві відсутнє нормативне визначення терміну «негайно». Рішення суду від 22.08.2022р. виконано Одеським державним університетом внутрішніх справ негайно після винесення судом ухвали від 05.09.2022р. про відмову в задоволенні заяви відповідача про роз`яснення судового рішення та до відкриття виконавчого провадження, що не суперечить чинному законодавству.

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції необґрунтовано взято відомості про заробітну плату позивача з довідки від 18.05.2022р. №230 із зазначенням середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці. Судом не враховано, що ОСОБА_1 поновлено на посаді наказом від 05.09.2022р. №247 о/с з 23.03.2022р. та фактично допущено до виконання службових обов`язків одразу після повідомлення про поновлення на посаді на виконання рішення суду по справі №420/6018/22. А відтак, відомості в частині середнього заробітку, зазначені в довідці від 18.05.2022р. №230, є не актуальними.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 2010 року ОСОБА_1 проходила службу в Одеському державному університеті внутрішніх справ, а з 2012 року займала посаду професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу.

23.03.2022р. ректором Одеського державного університету внутрішніх справ видано наказ №77 о/с, яким, відповідно до ст.71 Закону України «Про Національну поліцію України», підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено з посади професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу з 23 березня 2022 року та відряджено до Національної поліції України з 24 березня 2022 року.

Вказаний наказ видано на підставі висновку службового розслідування від 23.03.2022р., за результатом якого дисциплінарна комісія дійшла висновку про необхідність увільнення підполковника поліції ОСОБА_1 із займаної посади професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності та відрядити її у розпорядження Національної поліції України для отримання сучасних знань та вмінь у відповідних підрозділах Національної поліції за напрямком навчальних дисциплін, які нею викладаються, про що підготувати необхідні матеріали.

Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 11.05.2022р. №124 о/с внесено зміни до наказу від 23.03.2022р. №77 о/с шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно внесених змін, позивач, відповідно до ч.6 ст.71 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено із займаної посади та направлено в розпорядження Національної поліції України з 24.03.2022р. на підставі висновків службового розслідування.

Тобто, з тексту оскаржуваного наказу (з урахуванням внесених змін) вбачається, що позивача, як відрядженого поліцейського до закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання МВС України із залишенням на службі в поліції, звільнено наказом ректора відповідного закладу з подальшим направленням у розпорядження поліції, за наслідком вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Не погоджуючись з правовірністю наказів від 23.03.2022р. №77 о/с та від 11.05.2022р. №124 о/с ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано накази Одеського державного університету внутрішніх справ від 23.03.2022р. №77 о/с та від 11.05.2022р. №124 о/с.

Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ з 24.03.2022р.

Стягнуто з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.03.2022р. по 22.08.2022р. у розмірі 110909,70 грн., а також моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Вказане рішення було прийнято за участю представника відповідача ОСОБА_2 (оголошена вступна та резолютивна частина рішення), що відповідачем не заперечується.

29.08.2022р. ОСОБА_1 подала до відповідача рапорт, в якому просила допустити її до виконання обов`язків професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ. До рапорту позивач додала вступну та резолютивну частину рішення суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22.

Листом від 30.08.2022р. №1/Р-70 Одеський державний університет внутрішніх справ повідомив ОСОБА_1 , що розгляд по суті її рапорту стане можливим після отримання Університетом тексту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. та після отримання роз`яснення від Одеського окружного адміністративного суду в частині скасування наказу від 23.03.2022 №77о/с та поновлення позивача на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу з 24.03.2022р.

Наказами Одеського державного університету внутрішніх справ від 05.09.2022р.:

- №247о/с «Про особовий склад» скасовано пункт наказу ОДУВС від 23.03.2022р. №77 о/с в частині звільнення з посади та направлення в розпорядження Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 та поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності;

- №248о/с «Про особовий склад» наказано виплатити підполковнику поліції ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць, з урахуванням належних до сплати податків та зборів.

При цьому, судом першої інстанції також встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 повідомлено про наказ №247о/с від 05.09.2022р. лише 08.09.2022р., а фактично допущено до виконання посадових обов`язків 10.09.2022р.

Вважаючи, що період часу з 23.08.2022р. по 09.09.2022р. (включно) є затримкою виконання рішення про поновлення на роботі, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач обтяжений обов`язком негайно виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 та винести наказ, яким поновити позивача на посаді та фактично допустити її до виконання службових обов`язків. Оскільки цього зроблено не було, тому Одеський державний університет внутрішніх справ має понести відповідальність, передбачену статтею 236 КЗпП України.

Суд першої інстанції встановив, що період затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 становить 14 робочих днів з 23.08.2022р. по 09.09.2022р., середньоденна заробітна плата позивача складає 724,90 грн., отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить 10148,60 грн.

Поряд з цим, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, зазначивши, що позивачем не надано суду жодних пояснень в обґрунтування розрахунку суми моральної шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи суму 20000,00 грн.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції від 20.12.2022р. в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржила, а тому, на підставі ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає вказане рішення суду першої інстанції в межах доводів на вимог апеляційної скарги Одеського державного університету внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову виходячи з наступного.

У силу ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Положеннями ст.236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, стаття 236 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця, у разі затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, виплатити працівнику середній заробіток за час затримки.

Таким чином, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення з`ясуванню підлягає період цієї затримки, який обраховується від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі та фактичного допуску працівника до роботи; та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Верховний Суд у постанові від 20.10.2022р. по справі №160/12318/21 зазначив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що в спірних правовідносинах підтверджено обставину затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, а тому вона має право, відповідно до статті 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки його виконання, тобто за період з 23.08.2022р. (наступний день після ухвалення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22) по 09.09.2022р. (дата, що передує даті фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи, що не заперечується апелянтом).

Посилання апелянта на те, що рішення суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 Одеським державним університетом внутрішніх справ виконано негайно після винесення судом ухвали від 05.09.2022р. про відмову в задоволенні заяви відповідача про роз`яснення судового рішення та до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено випадків відтермінування виконання судового рішення, яке, в силу закону, підлягає негайному виконанню.

Апелянт посилається на те, що станом на дату постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення було скасовано в апеляційному порядку рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 (постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2022р.).

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування статті 236 КЗпП може нівелювати принцип обов`язковості судового рішення та здатне знецінити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання. Інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

З огляду на викладене колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта стосовно того, що скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. по справі №420/6018/22 в апеляційному порядку виключає можливість застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин.

Висновки колегії суддів в цій частині узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2023р. по справі №460/16522/21.

Щодо тверджень відповідача про відсутність вини роботодавця у затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі, то колегія суддів зазначає, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем (зокрема, постанови Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №2340/3029/18, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19, від 05 травня 2022 року у справі №280/4402/21).

Що ж до посилань апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано взято відомості про заробітну плату позивача з довідки від 18.05.2022р. №230 із зазначенням середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням, то колегія суддів зазначає, що такі дії суду першої інстанції вчинено на виконання абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Одеського державного університету внутрішніх справ висновків суду першої інстанції про задоволення позову не спростовують, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду від 20.12.2022р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності та розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 березня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук