Справа № 160/21215/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
30.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року та призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 02 грудня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням змін, визначених рішенням Конституційного суду України в справі №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року та з урахуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, яким зміни до пункту «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VІІІ, були визнані неконституційними. Проте, відповідач-1 відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач зазначає, що їй протиправно не враховано до пільгового стажу період роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року, оскільки в її трудовій книжці наявна відмітка про проведення атестації вказаної роботи відповідно до Списку №1. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
03.01.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
10.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Щодо неврахування періоду роботи позивача з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року відповідач-2 зазначив, що означений період було не враховано до пільгового стажу позивача через зазначення в довідці №568 від 23.11.2022 року посилання на недійсний Список №1. Крім цього, відповідач-2 зазначив, що позивачу пенсія не призначена, а отже права позивача в частині врахування ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» при призначенні пенсії є не порушеними. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
16.02.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
У своєму відзиві відповідач-1 підтримав позицію відповідача-2, викладену у його відзиві та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
02.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
16.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 від 02.12.2022 року та відмовило в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також означеним рішенням відмовлено в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку №1 періоду роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року у зв`язку з тим, що в довідці №568 від 23.11.2022 року зазначено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, який не чинний на період роботи заявника.
В даному рішенні також зазначено, що вік заявника складає 45 років 04 місяці 01 день, страховий стаж 40 років 07 місяців 25 днів, пільговий стаж 15 років 02 місяці.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-1, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Як встановлено судом з оскаржуваного рішення, станом на 02.12.2022 року позивачу виповнилось 45 років, страховий стаж позивача складав 40 років 07 місяці 25 днів, а пільговий стаж за Списком №1 складав 15 років 02 місяці.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
Щодо неврахування періоду роботи позивача з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року до пільгового стажу за Списком №1, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом, в трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено наступні записи періодів роботи позивача (далі мовою оригіналу):
7 запис 18.05.2001 року принята на дробильную фабрику машинистом конвейера основного производственного участка дробления №2 по 3 розряду в ВАТ «Інгулецький ГОК»;
8 запис 01.02.2010 року переведена на дробильній фабриці машиністом конвеєра по 4 розряду основної виробничої дільниці дроблення №2.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області при відмові в зарахуванні періоду роботи позивача з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року керувалось наявністю в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №568 від 23.11.2022 року посилання на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, який втратив чинність.
В свою чергу, суд звертає увагу, що в трудовій книжці позивача наявні відомості щодо проведення атестації останньої займаної посади позивача, яку вона займала, зокрема, в період з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року, та віднесення вказаної посади позивача до робочих місць, які віднесені до Списку №1. Вказана атестація була проведена, зокрема, 10.04.2014 року та 01.04.2019 року.
Відповідач-1 в оскаржуваному рішенні жодним чином не спростував підтвердження атестації посади позивача в період з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року, про ще зроблено відповідні відмітки в трудовій книжці позивача.
Таким чином, у позивача в трудовій книжці наявні усі необхідні відомості для врахування означеного періоду до пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з чим, відповідачем-1 протиправно в оскаржуваному рішенні відмовлено у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу із посиланням на недоліки довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №568 від 23.11.2022 року.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачами до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до пільгового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням протиправно відмовлено в зарахуванні позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи той факт, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах підлягає скасуванню, суд дійшов висновку про задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року та призначити та виплатити позивачу з 02.12.2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім цього, суд вважає передчасними вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки вказане питання спірною відмовою пенсійного органу не розглядались, оцінка йому не надавалась, відтак, на думку суду, в межах визначених вимог, між позивачем та відповідачами відсутні спірні правовідносини, що виключає можливість суду надавати їм правову оцінку.
Таким чином, вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Щодо посилання позивача у своїх позовних вимогах на необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду рішенням Конституційного суду України в справі №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року, суд зазначає наступне.
Суд акцентує увагу, що посилання на рішення Конституційного суду України було викладено судом в мотивувальній частині рішення.
В свою чергу, суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Отже, з огляду на висновки Консультативної ради європейських суддів, суд не вбачає підстав повторно зазначити у резолютивній частині посилання на рішення Конституційного суду України, яке вже зазначено в мотивувальній частині рішення, у зв`язку з чим дана позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 03.08.2016 року по 23.11.2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 02.12.2022 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський