Справа № 260/4599/22
Суддя: Хамник М. М.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 260/4599/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною і скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,-

з участю:

представника позивача Шкорки І.М.,

представника відповідача Сліпенка С.В.,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шкорка Ігор Михайлович, що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил №0977/20900/22 від 25 жовтня 2022 року та зобов`язання повернути вилучені грошові кошти.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 25 жовтня 2022 року за наслідками розгляду матеріалів справи про порушення митних правил, розпочатої 03.10.2022, відповідачем винесено вказану постанову, якою позивачку - ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.471 Митного кодексу України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, яка перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, становить суму 2 330 626,56 (два мільйони триста тридцять тисяч шістсот двадцять шість) гривень 56 коп.

З оскаржуваною постановою позивачка не погоджується через її непропорційне, незбалансоване, несправедливе покарання у вигляді значного штрафу з офіційних доходів з яких сплачені відповідні податки, через неповноту, формальність, не врахування індивідуальної ситуації у оскаржуваній постанові; незаконність та не відповідність принципу верховенства права, що є надмірним майновим тягарем для особи, не відповідає суспільним інтересам та є втручанням держави в мирне володіння майном.

Також позивачка просить повернути кошти вилучені 03 жовтня 2022 року в іноземній валюті, а саме 170 000 (сто сімдесят тисяч) євро та 153 000 (сто п`ятдесят три тисячі) доларів США, які були тимчасово вилучені протоколом про порушення митних правил №0977/20900/22 від 03.10.2022, які на її думку, відповідач безпідставно відмовляється повернути.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачкою через митний кордон України окрім задекларованих нею коштів, у сумі 9700 доларів США та 600 грам золота, переміщувались грошові кошти у сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) євро та 153 000 (сто п`ятдесят три тисячі) доларів США, які нею не були заявлені в декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 03.10.2022. Зазначені грошові кошти громадянка України ОСОБА_1 мала при собі під верхнім одягом та пред`явила особисто добровільно.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 , вчинила порушення митних правил передбачене ч.1 ст.471 МК України, а саме недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Не погоджується також із твердженням позивача про несправедливе покарання у вигляді значного штрафу, що є надмірним майновим тягарем для особи, та вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного митного законодавства.

Щодо неповернення коштів, відповідач зазначає, що такі можуть бути повернуті тільки після подання документів, які підтверджують сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 постановлено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України передати на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 без змін.

07.02.2023 справа за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною і скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії надійшла до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, де Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Хамник М.М.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача Шкорка І.М. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача Сліпенко С.В. проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 03.10.2022 близько 01 години 18 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці в напрямку «Виїзд з України» смугою руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус маршрутом «Енергодар-Варшава» марки «Mercedes-Benz» модель «0350 TOURISMO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому громадянка України ОСОБА_1 в якості пасажирки прямувала з України в Республіку Польща.

Громадянці України ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей та роз`яснено митні правила. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей штампом «Під митним контролем № 211», під час бесіди з громадянкою України ОСОБА_1 , було встановлено, що окрім задекларованих нею коштів у сумі 9700 доларів США та 600 грам золота в неї наявні грошові кошти у сумі 170 000 євро та 153 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.10.2022 становить 11 653 132,80 грн., які громадянкою України ОСОБА_1 не заявлено в декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 03.10.2022. Зазначені грошові кошти громадянка України ОСОБА_1 мала при собі під верхнім одягом та пред`явила особисто добровільно.

Документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000 (десять тисяч) євро, гр. України ОСОБА_1 до митного контролю не надала.

У наданому письмовому поясненні від 03.10.2022 гр. ОСОБА_1 зазначила, що під час декларування не зазначила валюту в сумі 153 000 доларів США та 170 000 євро, тому що за строком давності не має підтверджуючих документів, а також те, що валютні кошти є її власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 511 МК України іноземну валюту 170 000 (сто сімдесят тисяч) євро та 153 000 (сто п`ятдесят три тисячі) доларів США, що згідно курсу Національного банку України на день вчинення порушення митних правил становить 11 653 132,80 гривень тимчасово вилучено у гр. ОСОБА_1 протоколом про порушення митних правил.

Валютні цінності, а саме 9700 (дев`ять тисяч сімсот) доларів США та 600 грам (шістсот грам) золота було повернуто громадянці ОСОБА_1 .

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 , визнано винною у порушенні митних правил передбачених ч.1 ст.471 МК України, а саме недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

За даним фактом складено протокол про порушення митних правил № 00977/20900/22 та винесено постанову від 25.10.2022 в справі про порушення митних правил, яка є предметом оскарження в даній справі.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що вказаною постановою до неї застосовано непропорційне, незбалансоване, несправедливе покарання у вигляді значного штрафу, що є надмірним майновим тягарем для особи, не відповідає суспільним інтересам та є втручанням держави в мирне володіння майном.

Разом з цим, суд вважає, що такі доводи позивача є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а також не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Тобто, Митним кодексом України визначено, що порушення митних правил є правопорушення, яке вчинено як умисно так і з необережності.

Згідно зі ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч.1 ст. 471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Таким чином, з суб`єктивної сторони правопорушення, що полягає в недекларуванні товарів, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

Згідно з частиною третьою статті 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Частиною 1 статті 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 1статті 257 МК України визначає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно із ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Таким чином, позивач з моменту подачі митної декларації, заявив митному органу усі необхідні для здійснення митного оформлення відомості та надав документи необхідні для декларування товару.

Частиною 3 статті 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VI1I «Про валюту і валютні операції» визначено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу.

Згідно пункту 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, фізичні особи, незалежно від статусу резидент/нерезидент, як при в`їзді, так і при виїзді з України, зобов`язані задекларувати валюту та банківські метали, які сумарно перевищують еквівалент 10 тис. євро.

Згідно пункту 18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Як було встановлено судом, після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей штампом «Під митним контролем № 211», під час бесіди з громадянкою України ОСОБА_1 було встановлено, що окрім задекларованих нею коштів у сумі 9700 доларів США та 600 грам золота в неї наявні грошові кошти у сумі 170 000 євро та 153 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.10.2022 становить 11 653 132,80 грн., які громадянкою України ОСОБА_1 не заявлено в декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 03.10.2022.

Зазначені грошові кошти громадянка України ОСОБА_1 мала при собі під верхнім одягом та були пред`явлені нею особисто добровільно.

У наданому письмовому поясненні від 03.10.2022 гр. ОСОБА_1 зазначила, що під час декларування не зазначила валюту в сумі 153 000 доларів США та 170 000 євро, тому що за строком давності не має підтверджуючих документів, а також те, що валютні кошти є її власністю.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 вчинила порушення митних правил передбачене ч.1 ст.471 МК України, а саме недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

13.10.2023 року в порядку ст. 521 МК України ОСОБА_1 звернулась із заявою, з проханням припинити провадження у справі про порушення митних правил №0977/20900/22 від 03.10.2022 року, шляхом компромісу, а саме укладанням мирової угоди з врахуванням життєвих обставин та надіслати проект мирової угоди.

У відповідь листом від 18.10.2022 року Львівська митниця запропонувала ОСОБА_1 прибути 24.10.2022 до Львівської митниці для укладання мирової угоди та повідомила, що направлення проекту мирової угоди особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не передбачено законодавством України з питань митної справи.

21.10.2022 року в порядку ст. 521 МК України ОСОБА_1 звернулась із заявою в якій просила заплатити кошти, що дорівнюють сумі штрафу за рахунок тимчасово вилучених коштів протоколом про порушення митних правил №0977/20900/22 від 03.10.2022.

У відповідь листом від 25.10.2022 року Львівська митниця повідомила, що тимчасово вилучені в порядку ст.511 Митного кодексу України кошти перебувають у статусі речового доказу у справі про порушення митних правил № 0977/ 20900/ 22 і тому не можуть бути видані до сплати штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.471 Митного кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 521 МК України, за умовами мирової угоди особа, яка вчинила порушення митних правил, у визначений у мировій угоді строк, який не може перевищувати 30 днів, зобов`язана внести до державного бюджету кошти в розмірі, що дорівнює сумі штрафу, передбаченого санкцією відповідної статті цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 521 МК України, типова мирова угода затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Типову мирову угоду про припинення провадження в справі про порушення митних правил, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 № 607, якою не передбачено врахування життєвих обставин та сплата коштів, що дорівнюють сумі штрафу за рахунок тимчасово вилучених коштів.

Враховуючи, що вказані заяви, подані в порядку ст. 521 МК України, якими ОСОБА_1 визнає свою вину щодо недекларування коштів, що підтверджується і поясненнями ОСОБА_1 від 03.10.2022 року під час складання протоколу, дані пояснення були враховані та не були описані під час винесення постанови про порушення митних правил №0977/20900/22 від 25.10.2022.

Відповідно до ч. 1.ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, правомірність дій при складанні постанови №0977/20900/22 від 25 жовтня 2022 року доведена відповідачем, підстави для протилежного висновку у суду відсутні.

Твердження представника позивача про те, що при винесенні постанови відповідачем не враховано життєвих обставин ОСОБА_2 та обов`язку держави в особі її органів, згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», сприяння у переміщенні її рухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст. 9 вказаного Закону, внутрішньо переміщена особа зобов`язана дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства.

Не відповідають дійсності також твердження позивача з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 16.10.2008 №24-рп/2008, від 19.10.2009 №26- рп/2009, від 05.06.2019 №3-р(І)/2019, від 22.12.2010 №23 рп-/2010 та практику Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Садоха проти України» від 11.07.2019 (заява№77508/11), «Gyrlyan v. Russia» від 09.10.2018 (заява №35943/15), що значний штраф покладав на ОСОБА_1 надмірний тягар і був непропорційний до вчиненого правопорушення, так як дані рішення були ухвалені до внесення змін в Митний кодекс України.

На даний час, відповідно до ч.1 ст. 471 МК України (зі змінами відповідно до ЗУ від 16.02.2022 №2058-1Х «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо адміністративної відповідальності громадян за порушення митних правил»), недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

До внесення вказаних законодавчих змін, відповідальність за дане правопорушення була передбачена ст. 472 МК України, - недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, - санкція якої передбачала накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Таким чином внесеними змінами до Митного кодексу України відповідальність громадян за недекларування валютних цінностей зменшені зі штрафу у розмірі 100 відсотків вартості цих товарів з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення - до 20 відсотків суми, яка перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування.

Щодо вимоги про зобов`язання повернення коштів, вилучених відповідачем під час проведення митного огляду, то така також не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 9.8 Порядку роботи складу митного органу (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів від 30.05.2012 №627, видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи). Крім того, залежно від підстави розміщення та мети видачі товарів і транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці, подаються документи, що підтверджують сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил.

Таким чином кошти тимчасово вилучені протоколом про порушення митних правил №0977/20900/22 від 03.10.2023 можуть бути повернуті гр. ОСОБА_1 тільки після сплати нею штрафу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС не здійснюється.

Керуючись ст.ст.192, 460, 458, 481 МК України, ст.ст.2, 6, 73, 77, 90, 139, 205, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною і скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 березня 2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник