Справа № 460/18110/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/18110/21 пров. № А/857/13768/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року (суддя Дудар О.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 26.08.2022),

в адміністративній справі №460/18110/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 23.09.2021 №42 про відмову у призначенні пенсії за віком; 2) зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2021 року, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979, з 07.08.1997 по 14.12.1998, період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, відомості щодо яких зазначено в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1979, із виплатою заборгованості, що виникне внаслідок призначення такої пенсії; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 23.09.2021 №42 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 10 квітня 2021 року пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23 липня 1979 року по 23 серпня 1979 року, з 07 серпня 1997 року по 14 грудня 1998 року та період навчання з 01 вересня 1979 року по 22 червня 1985 року. Також стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 26 серпня 2022 року не погодився відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що для призначення пенсії за віком у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 необхідно 28 років страхового стажу. Відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди: з 23.07.1979 по 23.08.1979, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення; з 07.08.1997 по 14.12.1998 оскільки в записі про звільнення дата наказу записана іншим чорнилом; період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ОСОБА_1 ). Отже, на переконання скаржника, оскільки із наданих до заяви про призначення пенсії документів встановлено те, що загальний страховий стаж позивача становить 24 роки 9 місяців 29 днів, який є меншим ніж встановлено законом, тому в призначенні пенсії було відмовлено. Однак суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 26 серпня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.04.2021 року, після досягнення шістдесятирічного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки загальний страховий стаж позивача складає більше 28 років.

До заяви позивачем було долучено копію трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 23.07.1979 (а.с. 11-14, 16).

Рішенням відповідача від 12.04.2021 №42 у призначенні пенсії позивачу було відмовлено.

ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначенням пенсії.

Рішенням від 15.09.2021 №42 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії.

16.09.2021 позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.09.2021 №42 у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що загальний страхований стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 9 місяців 29 днів (а.с. 15).

Як видно з оскаржуваної позивачем відмови, до страхового стажу останнього не зараховані періоди: з 23.07.1979 по 23.08.1979, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення; з 07.08.1997 по 14.12.1998 оскільки в записі про звільнення дата наказу записана іншим чорнилом; період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права, а рішенням Рівненського міського суду від 22.07.2021 у справі №569/13544/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_2 , виданого 06.07.1985 Українським орденом Дружби народів інститутом інженерів водного господарства на ім`я ОСОБА_2 , тому відповідач під час призначення пенсії повинен був врахувати позивачу як стаж роботи, зазначений у трудовій книжці, так і обумовлений період навчання.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії його вік склав 60 років, згідно записам у трудовій книжці у позивача є необхідний страховий стаж, та відповідно ч.1 ст.26 Закону №1058-IV набув право на призначення пенсії.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п."д" ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з рішення відповідача від 23.09.2021 №42, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, стало те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979 (оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення), з 07.08.1997 по 14.12.1998 (оскільки в записі про звільнення дата наказу записана іншим чорнилом) та період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985 (оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ОСОБА_1 ).

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.п.2.11 Інструкції №162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до п.п.2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Отже, аналіз наведених норм та релевантної судової практики правозастосування свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано, а судом не встановлено.

В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979 та з 07.08.1997 по 14.12.1998 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, водночас аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, зазначених висновків не спростовують.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, до страхового стажу позивача не зараховано пенсійним органом періоду навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ОСОБА_1 ).

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що рішенням Рівненського міського суду від 22.07.2021 у справі №569/13544/21 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , диплому серії НОМЕР_2 , виданого 06.07.1985 Українським орденом Дружби народів інститутом інженерів водного господарства на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 17).

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що відповідач під час призначення пенсії повинен був врахувати позивачу як стаж роботи, зазначений у трудовій книжці, так і обумовлений період навчання. В цій частині доводи апеляційної скарги також відхиляються за безпідставністю та необґрунтованістю.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції не оскаржено відповідачем в частині підстав призначення позивачу пенсії за віком саме з 10 квітня 2021 року, а тому, з огляду на положення ст.308 КАС України, в цій частині позовних вимог не є предметом апеляційного перегляду.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року в адміністративній справі №460/18110/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль