Справа № 320/3022/23
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 лютого 2023 року м. Київ Справа № 320/3022/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши
позовну заявуОСОБА_1
доОболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
прозобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з майна позивача, накладений державним виконавцем на підставі документу від 03.09.2012 № 1319/3, у тому числі з нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження № 12944027.

Згідно з приписами статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, в силу положень частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої цієї статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем склалися з підстав невнесення останнім до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про зняття арешту з майна позивача з реєстраційним номером обтяження № 12944027. Обтяження вказаного майна було вчинено на підставі постанови відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2012 № 1319/3.

При зверненні до відповідача із заявою про зняття арешту з майна позивач обґрунтовував необхідність вчинення таких дій завершенням виконавчого провадження № 33366074 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом - вимогою Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про стягнення з позивача недоїмки від 03.05.2012 № 0350.

У свою чергу відповідач поінформував позивача про знищення матеріалів виконавчих проваджень у зв`язку зі спливом трирічного строку з моменту їх завершення, у зв`язку з чим неможливо встановити, що обтяження майна відповідно до постанови відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2012 № 1319/3 здійснено саме у рамках завершеного виконавчого провадження № 33366074 з виконання виконавчого документу - вимоги Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про стягнення з позивача недоїмки від 03.05.2012 № 0350.

Таким чином, суть спору полягає у знятті арешту з майна позивача з метою відновлення його майнових прав (скасування чинного обтяження, що вчинено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2012 № 1319/3).

При цьому дії, бездіяльність чи рішення відповідача, що вчинені ним в рамках виконавчого провадження № 33366074 з виконання виконавчого документу - вимоги Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про стягнення з позивача недоїмки від 03.05.2012 № 0350, позивачем не оскаржуються.

Суд звертає увагу на те, що зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень неможливо встановити приналежність обтяження майна, відображеного у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, до виконавчих дій, що вчинені відповідачем саме в рамках виконавчого провадження № 33366074, а також чи є позивач боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого органом державної виконавчої служби було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.09.2012 № 1319/3.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що арешт, який позивач просить відповідача зняти, стосується виконавчого провадження з виконання судового рішення в адміністративній справі або рішення іншого органу (посадової особи), у зв`язку з чим вказана справа не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною другою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Суд звертає увагу на те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 в адміністративній справі № 320/1140/19.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом у випадку незгоди з виконавчими діями органу державної виконавчої служби або з його бездіяльністю, вчиненими (допущеною) під час зняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження щодо виконання судового рішення в адміністративній справі або рішення іншого органу (посадової особи), у тому числі стосовно дій/бездіяльності державного виконавця щодо надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У такому випадку вибір позивачем способу захисту для ефективного відновлення його порушених прав та інтересів повинен здійснюватись з урахуванням приписів частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати (видати) позивачу (його представнику)

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Харченко С.В.