Справа № 420/13650/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування окремого положення індивідуального акту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 13.08.2022 № 295-АГ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 28.08.2000 проходив військову службу на різних посадах у Державній прикордонній службі України. У періоді з 29.11.2021 по 26.08.2022 обіймав посаду заступника начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 . У листопаді 2021 р. він перебував на лікуванні в Білгород-Дністровській лікарні Одеської області та в один із днів виявив відсутність службового посвідчення НОМЕР_1 та ідентифікаційного жетону з особистим номером НОМЕР_2 . До поліції не звертався. 30.11.2021 позивач доповів своєму безпосередньому начальникові начальнику відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про втрату посвідчення та жетону шляхом подання рапорту, на якому проставлено резолюцію, після чого рапорт передав заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 начальнику оперативно-військового управління ОСОБА_3 12.08.2022 начальник відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з`ясував, що позивач втратив посвідчення та жетон, у зв`язку із чим в подальшому було призначено та проведено службове розслідування, на підставі висновку якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани». При цьому з 13.08.2022 позивача звільнено з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На переконання позивача, станом на 13.08.2022 відсутня шкода, заподіяна позивачем внаслідок порушення п. 1.4 Інструкції № 202, тому й підстави для дисциплінарної відповідальності відсутні. Крім того, Інструкція № 468 від 06.06.2017 не передбачає проведення службового розслідування або притягнення до відповідальності за фактом втрати військовослужбовцем ідентифікаційного жетона з особистим номером. Порушення позивачем вчинено у листопаді 2021 р., було самостійно ним виявлено, про що 30.11.2021 подано рапорт. Тобто позивачем виконано вимоги ст. 12 Статуту внутрішньої служби у ЗСУ. Відтак, перебіг строку притягнення до відповідальності розпочався 30.11.2021, а в силу ст. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення (строк закінчився 24.07.2022, з урахуванням відрядження позивача з 01.01.2022 по 24.02.2022). Протягом службового розслідування не було забезпечено його повному, всебічні та об`єктивність: начальник не надавав доручення щодо додаткової перевірки фактів та обставин, не відомих раніше або не врахованих при проведенні службового розслідування; не було встановлено причин, з яких ОСОБА_5 не звернувся 30.11.2022 з клопотанням призначити службове розслідування за фактом втрати його підлеглим військовослужбовцем службового посвідчення та ідентифікаційного жетону.

Ухвалою судді від 14.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 14.10.2022 провадження по справі зупинено на підставі п.6 ч.2 ст. 236 КАС України - до виконання Окружним адміністративним судом м. Києва доручення суду про допит свідка (або ухвалення рішення про неможливість виконання судового доручення).

Ухвалою суду від 03.01.2022 провадження у справі № 420/13650/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування окремого положення індивідуального акту поновлено та продовжено судовий розгляд.

18.01.2023 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що в ході службового розслідування, яке проводилось в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу від 12.08.2022 №294-АГ, зокрема з пояснень самого позивача, було встановлено, що ним було втрачено службове посвідчення під час перебування на лікарняному в листопаді 2021 року. При цьому, позивач навіть не зміг встановити точної дати події. Вказане свідчило про особисте недбале безвідповідальне ставлення до втрати майна та до цієї ситуації в цілому. Групою під час проведення службового розслідування не підтверджено факт написання рапорту полковником ОСОБА_6 30.11.2021. До відділу кадрів Східного регіонального управління такий рапорт не надходив, усних звернень позивача також не було. Опосередковано через записи в реєстраційних журналах та книгах підтвердити написання рапорту не виявлялось можливим, у зв`язку з знищенням їх в результаті збройної агресії рф, та веденням активних бойових дій. Факту видачі нового посвідчення після втрати не зафіксовано. Записи списання службового посвідчення, або проведеного службового розслідування за цим фактом в Книзі обліку отримання та витрачення бланків посвідчень військовослужбовців Державної прикордонної служби України №4 зареєстрованої 16.01.2017 відсутні. Доказів, які б свідчили про те, що позивач звертався та доповідав безпосередньому начальникові про втрату службового посвідчення, встановлено не було, сам позивач таких доказів під час розслідування не надав. Разом з тим, оскільки встановити чи здійснювалась доповідь від ОСОБА_7 безпосередньому керівнику документально не було можливості, позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Свідченням цьому є висновок службового розслідування, затверджений 13.08.2022 та наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.08.2022 №295-АГ, які не містять посилань на ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, як підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позивач вказує, що при проведенні розслідування не виконано положення цього пункту, очевидно ведучи до того, що його потрібно додатково притягнути також до матеріальної відповідальності. При цьому, для надання об`єктивної оцінки цій обставині, потрібно зважити на той факт, що 13.08.2022 був останнім днем проходження військової служби позивачем, отже станом на цей час позивач вже не потребував видачі нового посвідчення, так само не потребував виготовлення ідентифікаційного жетона з особистим номером. З огляду на це, нових витрат військова частина не зазнала, а отже потреби для визначення розміру не виникло. Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , який власне і є уповноваженою особою, що має право призначати службове розслідування, видавати письмові накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та є командиром військової частини, про вчинення правопорушення стало відомо 12.08.2022 з письмового рапорту начальника відділу кадрів (рапорт від 12.08.2022 Р№4088 доданий до позову), у зв`язку з чим, керівником органу вирішено призначити службове розслідування. Отже, з вказаного випливає, що дисциплінарне стягнення накладено через 1 день з дня виявлення уповноваженою особою правопорушення, в день затвердження висновку службового розслідування. Таким чином, строків притягнення до дисциплінарної відповідальності також порушено не було. Дисциплінарний проступок вчинений в період дії особливого періоду, в умовах військової агресії російської федерації, а на даний час з повномасштабної військової агресії цієї країни. Заповнений бланк службового посвідчення на особу з військовим званням «полковник», з відтисками печаток, підписом уповноваженого командиру, дає можливість стороннім особам вживати заходів щодо підробки посвідчення, шляхом заміни фотографії і використання його в злочинній діяльності, в тому числі проти основ національної безпеки України. Позивач стверджує, що протягом місяця з моменту втрати повідомив безпосереднього керівника про даний факт, що неможливо на даний час підтвердити документально, при цьому варто зазначити, що сама по собі втрата військовослужбовцем посвідчення вже створює склад дисциплінарного проступку. А подальші дії позивача щодо його бездіяльності протягом тривалого часу та невчинення дієвих заходів щодо відновлення службового посвідчення, списання старого посвідчення підтримувало суспільну небезпеку.

Відповідь на вказаний відзив надійшла до суду 24.10.2022, в якій зазначено, що позивач вважає, що необґрунтованим є рішення начальника щодо необхідності накладення дисциплінарного стягнення 13.08.2022 з метою щоб одразу ж у цей же день 13.08.2022 дисциплінарне стягнення було знято. Позивач не може навіть припустити, що службове посвідчення, яке було втрачено в Білгород-Дністровській лікарні Одеської області, тобто на території яка не є (ніколи не була) підконтрольною Російській Федерації, може потрапити до рук ворога та буде використане проти основ національної безпеки України. Відзив не містить обґрунтованих заперечень щодо наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, пов`язаних із закінченням строку накладення дисциплінарного стягнення. У пункті 3.3 Позовної заяви Позивач зазначив, що відповідно до частини другої статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. Позивач втратив службове посвідчення серії НОМЕР_1 у листопаді 2021 року. Позивач особисто виявив правопорушення та відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби у Збройних Силах України 30.11.2021 доповів своєму безпосередньому начальникові начальнику відділу персоналу оперативновійськового управління (з місцем дислокації м. Краматорськ) ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_8 про його втрату (подав письмовий рапорт). Відповідач не заперечує, що правопорушення було припинено 30.11.2021 належним виконанням Позивачем обов`язку доповіді про факт втрати службового посвідчення та ідентифікаційного жетону з особистим номером у порядку, визначеному статтею 12 Статуту внутрішньої служби у Збройних Силах України. Таким чином, перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності Позивача розпочався з 30.11.2021 (дня виконання Позивачем вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби у Збройних Силах України). Отже, шестимісячний строк накладення дисциплінарного стягнення на Позивача закінчився до прийняття начальником регіонального управлення рішення про накладення дисциплінарного стягнення (тобто до 13.08.2022). Ураховуючи факт неможливості спростування викладених обставин справи і тверджень позивача, відповідач у відзиві на позовну заяву наводить власні міркування з приводу того, що датою виявлення правопорушення є день, коли з письмового рапорту начальника відділу кадрів від 12.08.2022 Р№ 4088 про вчинення правопорушення стало відомо начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є уповноваженою особою, яка має право призначати службове розслідування, видавати письмові накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та є командиром військової частини, тобто 12.08.2022. Натомість стаття 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не містить положень, відповідно до яких датою виявлення правопорушення є день, коли про вчинення правопорушення стало відомо посадовій особі, яка має право призначити службове розслідування, тобто начальнику регіонального управління. Усупереч вимогам пункту 5 частини другої статті 162 КАС України, Відповідач не посилається на норму права або правові висновки Верховного Суду, на підставі яких він дійшов правового висновку саме щодо встановлення дати виявлення правопорушення. Позивач вважає, що відповідно до частини п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни, а не тільки начальник відділу кадрів. Зі свого боку Позивач зазначає, що Відповідач не спростував той факт, що датою виявлення правопорушення є день, коли про вчинення правопорушення з письмового рапорту Позивача від 30.11.2021 стало відомо особі, яка може ініціювати питання про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, тобто безпосередньому начальнику начальнику відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 28.08.2000 ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах у Державній прикордонній службі України.

У періоді з 29.11.2021 по 26.08.2022 обіймав посаду заступника начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 12.08.2022 №325-ОС ОСОБА_9 , звільненого з військової служби в запас виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 13.08.2022.

Водночас, у зв`язку із тим, що 12.08.2022 начальник відділу кадрів Східного регіонального управління доповів про факти втрати службового посвідчення та ідентифікаційного жетону з особистим номером ОСОБА_10 , заступником начальника відділу персоналу оперативно-військового управління (з м.д. м. Краматорськ) Східного регіонального управління, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.08.2022 № 294-АГ призначено службове розслідування.

На виконання наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.08.2022 № 294-АГ «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин втрати службового посвідчення та ідентифікаційного жетону з особистим номером полковником ОСОБА_10 , заступником начальника відділу персоналу оперативного військового управління (з місцем дислокації м. Краматорськ) Східного регіонального управління, за результатами якого складено висновок від 13.08.2022.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 295аг від 13.08.2022 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абз. 6 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог п. 1.4 Інструкції про порядок заповнення, видачі, обліку та зберігання посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2003 № 202 «Про посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби», що полягає в недбалому ставленні та зберіганні державного майна, заступнику начальника відділу персоналу оперативного військового управління (з м.д. м. Краматорськ) полковнику ОСОБА_11 оголошено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Зважаючи на безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності та необґрунтованість оскаржуваного наказу, позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частин 2 - 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Так, порядок проходження служби у Державній прикордонній службі України регулюється «Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», що затверджено Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009 (далі - Положення).

Відповідно до п. 83 Положення, військовослужбовці сержантського, старшинського та офіцерського складу (крім тих, яким присвоєно первинні військові звання) можуть бути понижені у військовому званні на один ступінь у дисциплінарному порядку. У такому випадку військовослужбовцям присвоюються військові звання, нижчі на один ступінь за військові звання, які вони мали.

В особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період (п. 305 Положення).

Суд констатує, що дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) поширюється і на військовослужбовців Держприкордонслужби.

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

В ст. 3 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Абзацом 2 та 6 ст. 4 Дисциплінарного Статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; погодитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За ч. 1 ст.12 Дисциплінарного статуту Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до, законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними, функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного, з них особисто.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

В ст. 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (ст. 82 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

На виконання ст. 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначаються Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 року № 815 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 р. за № 39/37375 (далі Порядок).

Так, службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (п. 1 розділу І Порядку).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення. Службове розслідування починається з дня, визначеного в наказі про призначення службового розслідування. Днем закінчення службового розслідування є день затвердження висновку службового розслідування начальником (командиром), який призначив службове розслідування (п. 1, п.4 розділу ІV Порядку).

Особи, які проводять службове розслідування, забезпечують повноту, всебічність та об`єктивність проведення службового розслідування та не повинні допускати розголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування, склад комісії; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; відмовлятися давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; висловлювати письмові зауваження щодо повноти та об`єктивності проведення службового розслідування; звертатися з письмовим рапортом до начальника (командира) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування в частині, що її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими актами законодавства; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом (п. 3, п.4 розділу V Порядку).

Зі змісту розділу VІ Порядку, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.

У разі наявності у висновку службового розслідування відомостей, які в установленому законодавством порядку віднесені до державної таємниці або до інформації, що належить до службової, такому висновку надається відповідний гриф секретності або гриф «Для службового користування».

Висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення, які долучаються до матеріалів службового розслідування, про що робиться запис у висновку службового розслідування.

Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.

За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (п. 1 розділу VІІ Порядку).

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За результатами службового розслідування приймаються рішення, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування (п. 2 розділу VІІ Порядку).

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

В ході службового розслідування, оформленого висновком від 13.08.2022, встановлено факт ненадання військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 службового посвідчення під час звільнення та виключення зі списків частини у зв`язку із його втратою в листопаді 2021 року в лікарні м. Білгород-Дністровського Одеської області під час перебування на лікарняному.

Так, з приводу втрати полковник ОСОБА_12 в ході службового розслідування пояснив, що в листопаді 2021 р., перебуваючи на лікуванні в Білгород-Дністровській лікарні Одеської області виявив відсутність службового посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та ідентифікаційного жетону з особистим номером (П-004255).

Про факт втрати посвідчення після завершення лікування керівництву ІНФОРМАЦІЯ_3 не доповів, до Національної поліції не звернувся, щодо обставин втрати (крадіжки) заяву не подав.

З метою розшуку втрачених (викрадених) речей полковником ОСОБА_10 вжито наступні заходи: з пояснень військовослужбовця по прибуттю до нового місця проходження служби 30.11.2021 було подано рапорт та здійснена доповідь начальнику відділу персоналу полковнику ОСОБА_2 (виключений зі списків згідно наказу від 11.08.22 № 324-ос) щодо втрати посвідчення та жетону.

Групою осіб під час проведення службового розслідування не підтверджено факт написання рапорту полковником ОСОБА_10 30.11.2021 у зв`язку із знищенням реєстраційних журналів та книг внаслідок збройної агресії рф та ведення активних бойових дій.

Факту видачі нового посвідчення після втрати не зафіксовано.

Записи списання службового посвідчення, або проведення службового розслідування з цим фактом в Книзі обліку отримання та витрачення бланків посвідчень військовослужбовців Державної прикордонної служби України, зареєстрованої 16.01.2017, відсутні.

На підставі зібраних під час службового розслідування доказів, враховуючи пояснення полковника ОСОБА_13 офіцера, що були задіяні у проведенні службового розслідування, дійшла висновку про підтвердження факту втрати полковником ОСОБА_10 службового посвідчення та ідентифікаційного жетону з особистим номером; втрату службового посвідчення та ідентифікаційного жетону з особистим номером внаслідок недбалого зберігання полковником ОСОБА_10 , що призвело до втрати.

За висновком службового розслідування в діях полковника ОСОБА_14 наявний склад дисциплінарного проступку, що полягає в порушенні ним ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абз. 6 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог п. 1.4 Інструкції про порядок заповнення, видачі, обліку та зберігання посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2003 № 202 «Про посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби».

Причиною та умовою, що сприяли даному правопорушенню стало безвідповідальне ставлення полковника ОСОБА_14 до збереження виданого йому службового посвідчення, а дисциплінарний проступок вчинено за необережністю. Наслідком стала дія тривалого часу несписання з обліків службового посвідчення офіцера в умовах дії воєнного стану.

Заперечень, заяв бо клопотань від полковника ОСОБА_14 не надходило. Обставин, що пом`якшують, або обтяжують відповідальність, знімають вину з військовослужбовця, не встановлено.

За результатами службового розслідування група офіцерів запропонувала за порушення ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абз. 6 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог п. 1.4 Інструкції про порядок заповнення, видачі, обліку та зберігання посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2003 № 202 «Про посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби», що виразилося у втраті внаслідок недбалого зберігання виданого службового посвідчення, заступника начальника відділу персоналу оперативно-військового управління (з м.д. м. Краматорськ) полковника ОСОБА_15 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана».

З метою повного та всебічного розгляду даної справи, судом ухвалою від 14.10.2022 доручено Окружному адміністративному суду м. Києва допит свідка: коменданта комендатури охорони і забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_3 ) ОСОБА_16 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), поставивши перед свідком питання щодо обставин, які мали місце 30.11.2021, а саме:

1) чи підтверджує / спростовує свідок стверджувані ОСОБА_1 обставини щодо доповіді своєму безпосередньому начальникові, а саме начальнику відділу персоналу оперативно-військового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_8 про втрату службового посвідчення та ідентифікаційного жетону шляхом подання письмового рапорту, на який начальником відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 накладено резолюцію, після чого рапорт передано заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_3 ?

2) якими були подальші дії безпосереднього начальника ОСОБА_1 , а саме начальника відділу персоналу оперативно-військового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_16 , після отримання рапорту ОСОБА_1 про втрату службового посвідчення та ідентифікаційного жетону щодо зазначеного факту?

3) чим було безпосереднім начальником ОСОБА_1 , а саме начальником відділу персоналу оперативно-військового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_17 ініційовано проведення службового розслідування за фактом втрати ОСОБА_1 службового посвідчення та ідентифікаційного жетону? Якщо ні, то назвіть причини не призначення службового розслідування за вказаним фактом, з урахуванням вимог п. 1.4 Інструкції про порядок заповнення, видачі, обліку та зберігання посвідчень військовослужбовців Держприкордонслужби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2003 № 202 «Про посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби»?

4) чи було ОСОБА_1 видано нове посвідчення та жетон на підставі наказу по органу охорони державного кордону та органу забезпечення? Якщо ні, то чи було начальником ОСОБА_1 , а саме начальником відділу персоналу оперативно-військового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_17 дозволено своєму підлеглому ОСОБА_1 нести службу за умови втрачених службового посвідчення та ідентифікаційного жетону?

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва повідомлено Одеський окружний адміністративний суд про виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі №420/13650/22 щодо судового доручення про допит ОСОБА_18 ; надіслано Одеському окружному адміністративному суду разом з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва всі зібрані на виконання судового доручення матеріали.

26.12.2022 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла матеріали виконання судового доручення, зокрема заява ОСОБА_19 , в якій останній по суті поставлених йому питань повідомив:

«щодо першого питання підтверджую»;

«щодо другого питання: подальшими моїми діями були доповідь та надання рапорту заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковнику ОСОБА_3 »;

«щодо третього питання: мною не було призначено службове розслідування за фактом втрати ОСОБА_1 службового посвідчення та ідентифікаційного жетону, оскільки це не входи в мої повноваження»;

«щодо четвертого питання: службове посвідчення та жетон не видавалися ОСОБА_1 , мною службу було дозволено нести без службового посвідчення та жетону».

Згідно з п. 2 розділу ІІ «Облік особового складу в мирний час» Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2017 № 468, облік особового складу в роті, заставі всіх найменувань (далі - заставі), відділі прикордонної служби, прикордонній комендатурі швидкого реагування, оперативно-бойовій прикордонній комендатурі, оперативно-розшукових підрозділах з окремим місцем дислокації ведеться в таких документах: книзі обліку особового складу; іменному списку для вечірньої перевірки.

Книга обліку особового складу ведеться на весь особовий склад роти, застави, відділу прикордонної служби, прикордонної комендатури швидкого реагування, оперативно-бойової прикордонної комендатури, оперативно-розшукового підрозділу з окремим місцем дислокації.

Іменний список для вечірньої перевірки ведеться на осіб рядового, сержантського, старшинського складу строкової військової служби та курсантів військових навчальних закладів.

У прикордонній заставі з окремим місцем дислокації облік особового складу ведеться також у книзі прикордонної служби.

Облік особового складу в роті, заставі, відділі прикордонної служби, прикордонній комендатурі швидкого реагування, оперативно-бойовій прикордонній комендатурі, оперативно-розшуковому підрозділі з окремим місцем дислокації веде відповідальний виконавець або інша посадова особа, призначена відповідним керівником підрозділу.

Командир роти, начальник прикордонної застави, відділу прикордонної служби, комендант прикордонної комендатури швидкого реагування, оперативно-бойової прикордонної комендатури, начальник оперативно-розшукового підрозділу з окремим місцем дислокації зобов`язані:

…щомісяця перевіряти наявність військових квитків (службових посвідчень), ідентифікаційних жетонів з особистими номерами у військовослужбовців підрозділів, їх стан і своєчасність запису в них облікових даних, що змінилися…

Згідно з п. 1 розділу 9 цієї Інструкції усім військовослужбовцям, які перебувають на військовій службі, громадянам України, які призиваються, приймаються на військову службу до Державної прикордонної служби України і яким до призову (прийняття) на військову службу не були присвоєні особисті номери, в органах Держприкордонслужби присвоюються особисті номери, які зберігаються за ними на весь час перебування на військовій службі.

Особистий номер військовослужбовця Держприкордонслужби складається з великої літери українського алфавіту «П» та шестизначного числа (наприклад, П-123456) і гравірується на ідентифікаційному жетоні. Опис ідентифікаційного жетона з особистим номером військовослужбовця Державної прикордонної служби України наведено в додатку 24 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 4 розділу 9 цієї Інструкції, у мирний час отриманий ідентифікаційний жетон з особистим номером військовослужбовець повинен постійно зберігати при собі в документі, що посвідчує особу військовослужбовця.

У разі приведення у бойову готовність (в особливий період, під час ведення бойових дій) ідентифікаційний жетон з особистим номером закріплюється на міцному шнурку (ланцюжку) і носиться на шиї військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 розділу 9 цієї ж Інструкції, у мирний час отриманий ідентифікаційний жетон з особистим номером військовослужбовець повинен постійно зберігати при собі в документі, що посвідчує особу військовослужбовця.

Згідно п.п. 7-10 розділу 9 Інструкції, у разі втрати ідентифікаційного жетона з особистим номером особистий номер, який був присвоєний військовослужбовцю, не змінюється, а замість втраченого - видається дублікат за таким самим номером.

Загальний облік ідентифікаційних жетонів з особистими номерами та забезпечення ними органів Держприкордонслужби здійснюється структурним підрозділом забезпечення (ресурсного, тилового) Адміністрації Держприкордонслужби.

У кадрових підрозділах органів Держприкордонслужби ідентифікаційні жетони з особистими номерами обліковуються в журналі обліку ідентифікаційних жетонів з особистими номерами військовослужбовців (додаток 25) в день їх одержання чи видачі на підставі одержаного наряду або відповідних наказів про присвоєння особистих номерів.

Заявки на виготовлення дублікатів ідентифікаційних жетонів з особистими номерами складаються на підставі рапортів начальників органів Держприкордонслужби, військовослужбовці яких втратили жетони, з поясненням обставин їх втрати та висновком службового розслідування.

Таким чином, наявність службових посвідчень, ідентифікаційних жетонів з особистими номерами у військовослужбовців підрозділів, їх стан і своєчасність запису в них облікових даних, що змінилися, перевіряється щомісяця, а у разі втрати видається дублікат.

Відтак, суд критично оцінює доводи сторони позивача та покази свідка про те, що 30.11.2021 ОСОБА_1 доповів про факт втрати ним службового посвідчення та ідентифікаційного жетону, які він втратив у листопаді 2021 р., та без яких ніс службу до моменту свого звільнення 13.08.2022 (останній день проходження служби). Відповідні твердження не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а також не встановлені ні в ході службового розслідування, ні в ході судового розгляду даної справи. Водночас, такі твердження суперечать регламентованому порядку несення служби у Держприкордонслужбі та порядку організації обліку особового складу Держприкордонслужби.

Так, у випадку складання позивачем рапорту, начальник відповідного органу Держприкордонслужби повинен був би скласти рапорт з поясненням обставин його втрати та висновком службового розслідування, чого в даному випадку здійснено не було. При цьому наявність службового посвідчення та жетону мала б перевірятися щомісяця, а відтак і відповідне питання щодо проведення службового розслідування щодо втрати посвідчення та жетону, видачі дублікату також мало б порушуватися у кожному такому випадку виявлення втрати, проте таких обставин судом не встановлено. Фактично, перше задокументоване згадування втрати позивачем посвідчення та жетону відбулося під час його звільнення, після чого й було ініційоване відповідне службове розслідування, за результатами якого позивача й притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

За правилами доказового міркування, що стосуються тези: теза повинна бути логічно визначеною, зрозумілою та чіткою; теза повинна залишатися тотожною самій собі протягом усього доведення.

Аргументи, які наводяться для підтвердження тези, мають бути істинними та не суперечити один одному, та мають бути достатньою основою для підтвердження тези.

Натомість, теза позивача про те, що він звернувся із рапортом щодо втрати посвідчення та жетону 30.11.2021, на переконання суду, не підтверджена жодним суттєвим аргументом. В першу чергу, через відсутність цілої низки наслідків такого звернення, які б мали б бути ініційовані внаслідок отримання такого рапорту. Фактично позиція сторони позивача зводиться до неможливості спростування доводу про подання рапорту 30.11.2021, оскільки всі рапорти були знищені. Водночас суд враховує малоймовірність допущення уповноваженими особами такої тривалої бездіяльності (та в першу чергу порушення порядку обліку, законодавства) щодо обставин втрати позивачем посвідчення та жетону, що полягало у не призначенні своєчасного службового розслідування, відсутності заявки та рапорту про видачу дублікату, допущення як самим військовослужбовцем, так і його керівництвом ситуації несення служби військовослужбовцем прикордонної служби без посвідчення та жетону упродовж півроку воєнного стану тощо.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Абзацом 9 статті 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що командир (начальник) зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про порядок заповнення, видачі, обліку та зберігання посвідчень військовослужбовці Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2003 № 202 «Про посвідчення військовослужбовців Державної прикордонної служби», відповідно до якого військовослужбовці несуть персональну відповідальність за збереження виданих їм службових посвідчень.

Позивачем факт втрати посвідчення та жетону не заперечується, однак позивач вважає відсутніми підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності внаслідок втрати останніх. В свою чергу, в основу такої відсутності для відповідальності покладено бездоказову та малоймовірну тезу про факт звернення із відповідним рапортом 30.11.2021, на підтвердження чого наведено беззмістовні доводи, які не достатньою основою для підтвердження такої тези.

Отже доводи позивача про проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності із порушенням шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході офіційного з`ясування обставин у справі.

Доводи позивача про відсутність шкоди, як підстави для непритягнення його до відповідальності, суд оцінює критично з огляду на те, що сам по собі факт втрати службового посвідчення та ідентифікаційного жетону є порушення дисципліни, зокрема недодержання військовослужбовцем порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, проявом особистої недбалості, що є достатнім для притягнення винної особи до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, покладених в основу позовних вимог, що свідчить про відсутність правових підстав для їх задоволення.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування окремого положення індивідуального акту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.