Справа № 280/13149/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Справа № 280/13149/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення пенсії Позивача - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачу викладене в листах Відповідача від 19.08.2021 вих. № 0800-0210-8/56283 та від 15.09.2021 вих. № 0800 0202-8/61761 та визнати протиправними та дискримінаційними дії Відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію Позивача;

- зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії - поновити виплату пенсії Позивачу з 01.01.2000 на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- стягнути з Відповідача кошти в сумі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у поновленні пенсії Позивачу.

04 січня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі № 280/13149/21 за правилами спрощенного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 02 лютого 2022 року за вх. № 7960, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Позивачу пенсія не призначалася і на обліку у відповідача не перебував, тому позовна вимога у частині поновлення пенсійних виплат не має законних підстав. Також представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомляє, що строк дії закордонного паспорту ОСОБА_1 сплинув 20.10.2019.

Згідно пункту 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Зі змісту закордонного паспорту позивача убачається, що термін його дії закінчився 20.10.2009, проте, термін дії був продовжений до 20.10.2019. Отже, як стверджує представник відповідача, такий документ, строк дії якого закінчився, не може посвідчувати на даний час особу.

До заяви про поновлення виплати пенсії від 06.09.2021, представником позивача не було долучено документів, що підтверджують особу позивача та належність до громадянства України, оскільки паспорт є недійсним.

Відповідач наголошує, що відповідно до даних Автоматизованої системи обробки пенсійних справ позивачу пенсія органами Пенсійного фонду України не призначалась, на обліку у відповідача як отримувач пенсії ОСОБА_1 не перебував. Відтак, за змістом статті 49 Закону № 1058 та пункту 2.8 Порядку № 22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи. У даному випадку пенсійна справа позивача відсутня. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10 січня 2022 року ухвалою суду від Міністерства закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, буд. 1, ) судом витребувано докази (інформацію) у справі, зокрема, термін дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 .

04 лютого 2022 року за вх. № 8786 від Міністерства закордонних справ до суду надійшла відповідь на ухвалу суду, згідно з якою ОСОБА_1 не був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , 20.10.1999, орган, що видав 0800, термін дії якого було подовжено до 20.10.2019 консульським відділом ПУ в Ізраїлі. На підтвердження факту оформлення на ім`я особи документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, ОСОБА_1 ні в Міністерстві закордонних справ, ні в закордонних дипломатичних установах України не оформлювався.

10 січня 2022 року ухвалою суду від Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90, ) було витребувано докази (інформацію), термін дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду, 11 лютого 2022 року за вх. № 10327 від Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надійшла відповідь, якою зокрема повідомляється суд, що громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було оформлено дозвіл на виїзд за кордон на постійне проживання до Держави Ізраїль від 12.05.2009. Громадянин ОСОБА_1 , був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , 20.10.1999, термін дії до 20.10.2010 на підставі паспорту громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, 20.11.1997, зданий - 14.10.1999.

23 лютого 2022 року за вх. № 13376 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій йдеться про наступне. Представник позивача наголошує на тому, що закінчення терміну дії паспорту для виїзду за кордон не свідчить про припинення взаємних прав та обов`язків між позивачем та державою Україна, а тільки вказує на те, що цей документ не може бути використаний за призначенням, а саме посвідчувати особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Вважає, що заперечення, викладені у відзиві, жодним чином не спростовують доводів позову. Просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 04.11.1992.

20.01.2000 позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачу офіційними органами Ізраїлю наданий документ - посвідчення особи № НОМЕР_4 , видане відділенням МВС в м. Рішон Ле-Ціон Держави Ізраїль, 24.01.2000.

На звернення представника позивача ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , з наданням копій наступних документів позивача: завіреної довіреності представників; завіреного посвідчення особи; завіреного документу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; завіреної копії трудової книжки; завіреного пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 ; апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії та заява про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії; ордеру та свідоцтва про право займатися адвокатською діяльністю; відповідач надав лист № 0800-0210-8/56283 від 19.08.2021. В якому Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомляє, що для подовження виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно надати до відділу документи, що засвідчують їх особу та проживання (реєстрацію) на території України та оригінали документів, визначених Порядком № 22-1.

03 вересня 2021 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та надала копії наступних документів позивача: апостильованої заяви про призначення/перерахунок пенсії; заяви про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії; довіреності на представників; посвідчення особи; документу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; трудової книжки, пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 ; свідоцтва про народження НОМЕР_7 .

Листом від 15.09.2021 № 0800-0202-8/61761 представника позивачки було повідомлено, що після звернення із заявою відповідного зразка, паспортом громадянина України та надання оригіналів необхідних документів, визначених Порядком № 22-1 та Постановою № 1279, можливо буде повернутись до питання призначення пенсії. Крім того, зазначено, що користувачу, який авторизувався на вебпорталі за допомогою електронного цифровою підпису, надається можливість заповнити заяву на призначення пенсії, підписати її ЕЦП та надіслати до підсистеми «Звернення» з прикріпленням сканованих копій з оригіналів всіх необхідних документів.

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить із того, що статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Як встановлено за матеріалами справи, предметом спору в цій справі є захист конституційних прав позивача на поновлення пенсії за віком, як громадянина України, який постійно проживає за межами України, і який незалежно від її проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а пенсійний орган за відсутності законодавчих перешкод зобов`язаний призначити пенсію за віком.

Суд зазначає, що оскільки позивач, є громадянином України, проживав та працював в Україні до 1998 року, і на час звернення його представника за нотаріально посвідченою довіреністю до органу Пенсійного фонду України, позивач мав право на отримання пенсії за віком (поновлення пенсії за віком).

Відповідно до статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно до Порядку № 22-1 (далі - Порядок) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що| призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Згідно пункту 2.9 Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до пункту 2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації ді Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (із змінами) затверджені Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду закордон. Даним положенням визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно - правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорамиУкраїни.

Документом, що посвідчує особу громадянина України закордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду закордон.

У Положенні про паспорт громадянина України, затвердженому постановою Верховної Ради України від 26.06.92 № 2503-XII, сказано: «Паспорт… є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Як зазначено представником позивача в позовній заяві, що для оформлення постійного проживання за кордоном Позивач оформив зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здав паспорт громадянина України, як того вимагає Порядок розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого Наказом Міністра закордонних справ України від 22.11.1999 № 201.

Замість паспорта громадянина України позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який останньому було видано 20.10.1999. Строк дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон становить десять років.

Зі змісту закордонного паспорту позивача убачається, що термін його дії закінчився 20.10.2009, проте, термін дії був продовжений до 20.10.2019. Отже такий документ, строк дії якого закінчився, не може посвідчувати на даний час належність до громадянства України.

Крім того, до заяви про поновлення виплати пенсії від 06.09.2021, представником позивача не було долучено копію закордонного паспорту позивача серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.1999.

Разом з тим, зі змісту закордонного паспорту, який долучений до позовної заяви вбачається, що термін його дії закінчився 20.10.2019. Позначки про продовження терміну дії вищезаначеного паспорта відсутні, а отже такий документ, строк дії якого закінчився, не може посвідчувати на даний час особу. На дату звернення представника позивача до органу ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії, а саме 06.09.2021, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, був таким, що вичерпав свою дію.

Право громадянина України на призначення та одержання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до пункту 12 Положення «Про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V, строк дії паспорта становить десять років.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 152 від 07.05.2014 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», установлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оформлений та/або виданий на підставі документів, поданих до 1 січня 2015 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України.

Копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, яка надана до адміністративного позову, містить дані про те, що термін дії паспорту встановлений до 20 жовтня 2009 року та був продовжений до 20 жовтня 2019 року.

Відповідно до пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України за № 152 від 07.05.2014 - паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії.

При зверненні до суду, позивач надав паспорт, термін дії якого сплинув 20.10.2019.

Суд зазначає, що встановлені законом вимоги щодо надання до органу, що призначає пенсію документу, що засвідчує особу, яка звернулася з відповідною заявою, навіть через свого представника встановлено для ідентифікування такої особи.

Разом з тим, суд зауважує, що закінчення строку дії паспорта не є автоматичною умовою позбавлення громадянства України, оскільки така особа не позбавлена права у встановленому законом порядку отримати (продовжити дію) документа, що підтверджує її особу на території України.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не дотримано норм Порядку № 22-1 щодо подання необхідних документів для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 805/465/18-а, від 01.10.2021 у справі № 280/5116/19, від 21.12.2021 у справі № 540/1588/19.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторного звернення за призначенням пенсії до органів Пенсійного фонду України, з дотриманням порядку, визначеного, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Суд звертає увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні та допустимі докази на спростування викладених у позові обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розгляд щодо стягнення моральної шкоди, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів теж не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ), яка подана представником позивача адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем (адреса листування: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160, оф. 10.23) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 06 березня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.