Справа № 1540/4030/18
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4030/18
УХВАЛА

28 лютого 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Носач В.О.

За участю сторін:

Представника позивача: не з`явився

Представника відповідача: Бутрик А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №1540/4030/18 від 01.11.2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до Головного управління ДФС в Одеській області було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 31.07.2018 року.

19.12.2018 року ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області повернуто апелянту.

11.03.2021 року від представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами справи №1540/4030/18 представник Головного управління ДПС в Одеській області зазначив, що у справі №1540/4030/18 розглядався спір про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість у розмірі 23360231 грн.

При цьому в ході проведення перевірки встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (із зазначенням частки загальної суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ) протягом січня-лютого 2017 року є імпорт синтетичного полотна, біжутерії, швацької фурнітури, бірки та іншого з Китаю, Тайваню, Кореї, Турції - залишки. Згідно аналізу баз ЄРПН встановлено, що послуги із зберігання підприємство ТОВ «Фінсервіс Пром» придбавало у ТОВ «Завод «Полімер» (ЄДРПОУ 2971156) тільки до липня 2017 року, а в подальшому послуги із зберігання відсутні, а також відсутні послуги з перевезення продукції. Документальне підтвердження залишків відповідної продукції, послуг із її зберігання, послуг із транспортування підприємством ТОВ «Фінсервіс Пром» не надавались.

Проте, контролюючим органом 03.02.2021 року було отримано листа від Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 28.01.2021 року №0434-231/2730 із додатками.

Згідно тексту відповідних документів Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000529 від 21.08.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. В рамках даного розслідування Національним антикорупційним бюро України складено рішення від 23.12.2020 року №02-229/44004 щодо розкриття ПАТ «Банк Восток», та рішення від 24.12.2020 року №02-229/44232 щодо розкриття АТ «Кредобанк» інформації відносно операцій ТОВ «Фінсервіс Пром» на рахунках, відкритих у відповідній банківській установі.

Згідно проведеного аналізу отриманої інформації з банківських рахунків, відкритих ТОВ «Фінсервіс Пром» (зокрема: НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Банк Восток», НОМЕР_2 , відкритого у АТ «Кредобанк», 2039 відкритого у АТ «КІБ»), встановлено, що на відповідні рахунки у період з січня 2017 року по лютий 2017 року надходили кошти в якості оплати за поставку товарно-матеріальних цінностей за укладеними договорами із суб`єктами господарювання на загальну суму 37890565,27 гри., з якої сума ПДВ складає 6315094,20 грн.

В свою чергу ТОВ «Фінсервіс Пром» задекларовано за відповідний період податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 3751898 грн. Зокрема, за період квітень 2017 року, за який підприємством подано податкову декларацію із визначенням суми, необхідної до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у розмірі 23360231 грн., ТОВ «Фінсервіс Пром» повинно було попередньо задекларувати суму податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 6315094,20 грн., яка у відповідному вже розмірі повинна зменшувати суму від`ємного значення ПДВ, відображеної за даною звітністю за квітень 2017 року.

Однак, ТОВ «Фінсервіс Пром» відповідне визначення податкових зобов`язань не здійснювало. Таким чином, за звітний період квітень 2017 року ТОВ «Фінсервіс Пром» заявлено суму ПДВ до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у розмірі 23360231 грн. за відсутності визначення у податковій звітності за попередні періоди зобов`язань з ПДВ у зв`язку з реалізацією товару у загальному розмірі 6315094,20 грн. Відсутність належного підтвердження факту зберігання товарно-матеріальних цінностей у складських приміщеннях ТОВ «Фінсервіс Пром», встановленого за актом перевірки, а також факт надходження коштів на рахунки підприємства, за яким у відповідності до статті 187 Податкового кодексу України виникають податкові зобов`язання з ПДВ, що не були задекларовані Повивачем, нівелює право відповідного підприємства на отримання суми бюджетного відшкодування.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу №1540/4030/18 передано на розгляд судді Завальнюку І.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 року, за розпорядженням керівника апарату суду від 23.03.2021 року № 56, справу №1540/4030/18 передано на розгляд судді Токміловій Л.М.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року було скасовано рішення суду від 01.11.2018 року по справі №1540/4030/18. Відмовлено у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року по справі №1540/4030/18 було залишено без змін.

При цьому ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року по справі №1540/4030/18 було задоволено заяву Головного управління ДПС в Одеській області про поворот виконання рішення суду.

Допущено поворот виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 у справі № 1540/4030/18 в частині узгодження сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» у загальному розмірі 23360231 грн. (двадцять три мільйони триста шістдесят тисяч двісті тридцять одна гривня).

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» повернути кошти у розмірі 23360231 грн. (двадцять три мільйони триста шістдесят тисяч двісті тридцять одна гривня) до Державного бюджету на розрахунковий рахунок Головного управління ДПС в Одеській області, відкритий у Головному управління ДКС України в Одеській області.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 07.12.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року в справі №1540/4030/18 було скасовано, справу №1540/4030/18 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

20.12.2022 року адміністративна справа №1540/4030/18 надійшла з Верховного Суду до Одеського окружного адміністративного суду та була призначена до розгляду в судовому засіданні.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі №1540/4030/18, в обґрунтування якого податковий орган зазначив, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1912/22 про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром».

У судовому засіданні 28.02.2023 року представник відповідача клопотання про закриття провадження від 06.02.2023 року підтримала та просила його задовольнити. При цьому з посиланням на положення Кодексу України з процедур банкрутства додатково зазначила про необхідність передачі матеріалів справи №1540/4030/18 на розгляд Господарському суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром».

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» до суду 28.02.2023 року повторно не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Підприємством заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Заперечень проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» не надходило.

З огляду на вищевикладене судом вирішено проводити судове засідання за наявною явкою сторін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи №1540/4030/18 та поданої Головним управлінням ДПС в Одеській області заяви про закриття провадження у справі, заслухавши представника відповідача, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Так, згідно із положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року було введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу не залежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства - спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

В силу пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно ч.1 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства справи про банкрутство розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, фізичної особи або фізичної особи - підприємця.

Як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року по справі №905/2030/19 банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 року №2597-VІІІ та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо). Отже, КУзПБ у порівнянні з попереднім процесуальним законом розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю.

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частина сімнадцята статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина десята статті 41 КУзПБ).

Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника(юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.

Так, абзацом четвертим частини другої статті 7 КУзПБ передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.

Також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року по справі №905/2030/19 було зазначено, що специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство. У різні періоди свого розвитку законодавець по-різному проводив межу між приватним та публічним інтересом в регулюванні відносин неплатоспроможності. Законодавство про неплатоспроможність є комплексним, воно об`єднує правові норми приватного та публічного права заради досягнення єдиної мети - найбільш повного задоволення у процедурі банкрутства вимог приватних та публічних кредиторів (податкових органів, органів соціального забезпечення), оскільки по завершенню ліквідаційної процедури таке задоволення унеможливлюється ліквідацією юридичної особи чи використанням майна боржника для задоволення вимог інших кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів в ході провадження у справі про банкрутство.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас урегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній» (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп).

За загальним правилом, публічно-правові відносини у сфері адміністрування податків, сплати загальнообов`язкових соціальних внесків регулюються податковим кодексом та законами, які визначають порядок виникнення і сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати цих внесків.

Так, ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження й обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 ПК України). Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також елементи податку, підстави надання податкових пільг та порядок їх застосування, відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються ПК України або законами, які вносять до нього зміни (статті 4, 7 ПК України).

Однак законодавець не ототожнює поняття «виникнення» податкових зобов`язань з поняттями «стягнення податкового боргу» чи «погашення податкового боргу». Процедура стягнення (погашення) податкового боргу може регулюватися ПК України та іншими нормативними актами.

Зокрема, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 ПК України).

Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року по справі №905/2030/19 зазначила, що спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 Цивільного кодексу України є майном боржника.

Такого правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі №1340/3510/18 (пункти 77, 81), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05 липня 2019 року у справі №826/17147/18 (пункти 17, 18).

Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

При цьому ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.

Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі №289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі №910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі №334/5073/19.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.

КУзПБ та ГПК України є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання. Отже, у випадку колізії норм між статтею 7 КУзПБ та статтею 20 ГПК України повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше. Відтак у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21 жовтня 2019 року підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві.

Спір в даній адміністративній справі №1540/4030/18 виник у зв`язку з оскарженням позивачем податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 31.07.2018 року, щодо якого в подальшому відповідачем було подану заяву про перегляд судового рішення у справі №1540/4030/18 за нововиявленими обставинами.

Тобто, судове рішення винесене судом за результатами розгляду заяви відповідача про перегляд справи №1540/4030/18 за нововиявленими обставинами, вплине на майнові права позивача, а у податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми, яке в розумінні статті 190 ЦК України є майном боржника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц дійшла наступного висновку: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не можна погодитися з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу №2597-VIII, а до цього - статтею 23 Закону №2343-XII. За встановлених обставин у цій справі суди повинні були передати справу до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/6968/16 про банкрутство ДП «Укрветсанзавод».

Одеським окружним адміністративним судом під час проведення судового засідання 28.02.2023 року у справі №1540/4030/18 встановлено, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1912/22 про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром».

Постановою суду від 02.02.2023 року визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» та відкрито ліквідаційну процедуру відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» строком на дванадцять місяців. Призначено ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром» арбітражного керуючого Коваленко Ірину Анатоліївну (свідоцтво № 521 від 21.03.2013 року).

З огляду на вищевикладене суд доходить до висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підсудні Господарському суду Одеської області та не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

За таких умов, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц, суд доходить до висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню шляхом саме надіслання матеріалів справи №1540/4030/18 до Господарського суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа №916/1912/22 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром».

Керуючись приписами ст.ст. 2, 4, 5, 6-11, 19, 238, 241, 243, 248, 256, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача - задовольнити.

Матеріали справи №1540/4030/18 надіслати до Господарського суду Одеської області, в провадженні якого перебуває справа №916/1912/22 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Фінсервіс Пром».

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 06 березня 2023 року.

Суддя Білостоцький О.В.