Справа № 160/17496/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 березня 2023 року Справа №160/17496/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро заяву Дніпровської міської ради про відвід судді Тулянцевої І.В. у адміністративній справі за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_2 , третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа № 160/17496/22 за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_2 , третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_3 , в якій позивачі просять:

- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035.

Адміністративний позов не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 10.11.2022 року був залишений без руху з наданням позивачу десятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 04.01.2023 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 13.01.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в загальному провадженні з викликом (повідомленням) сторін було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року заявлена представником третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - Сідельникова Сергія Юрійовича - адвокатом Довженком Олександром Вадимовичем заява про відвід головуючого судді в адміністративній справі №160/17496/22 визнана необґрунтованою та передана для визначення судді, який буде здійснювати її вирішення, в порядку, визначеному частиною 1 статті 31статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 року у задоволенні заяви представника третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_2 - адвоката Довженка Олександра Вадимовича про відвід судді Тулянцевої І.В. у справі за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_2 , третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1, 2 - ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року, у зв`язку із ненаданням позивачами до суду доказів про які було зазначено в ухвалі суду від 04.01.2023 року про відкриття провадження, судом витребувано у Дніпровської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради докази підтвердження обставин про які зазначено у позові.

28.02.2023 року на адресу суду від Дніпровської міської ради надійшла заява про відвід судді Тулянцевої І.В. в адміністративній справі №160/17496/22.

В обґрунтування вказаної вище заяви Дніпровською міською радою зазначено, що головуючим суддею Тулянцевою І.В. було порушено процесуальні строки, встановлені ч. 8 ст. 171 КАС України при винесені ухвали про залишення позовної заяви без руху від 10.11.2022 року та при відкритті провадження по справі від 04.01.2023 року, що призвело до знаходження справи тривалий час на розгляді у суді. Крім того було зазначено, що разом із уточненим позовом до суду були надані всі необхідні докази на підтвердження обставин, про які зазначено у позові, у зв`язку із чим безпідставними є вимоги суду про надання їх знову, що викликає сумнів в неупередженості судді в повному та об`єктивному розгляді справи. Також заявником було зазначено про те, що при відкритті провадження по справі (ухвала від 04.01.2023 року) безпідставно було віднесено вказану справу до справ незначної складності та вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), оскільки на його думку, вказана справа має значний суспільний інтерес, правовідносини тривають з 2014 року, у зв`язку із чим справу потрібно було розглядати в порядку загального позовного провадження з можливістю надання сторонами, свідками пояснень безпосередньо суду. Вказані обставини на думку позивача, викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності головуючого судді у розгляді даної справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 року заявлена Дніпровською міською радою заява про відвід судді в адміністративній справі №160/17496/22 визнана необґрунтованою та передана для визначення судді, який буде здійснювати її вирішення, в порядку, визначеному частиною 1 статті 31статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023 року заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцевою І.В. у адміністративній справі № 160/17496/22 передана на розгляд судді Луніній О.С.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно частини 11 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви Дніпровської міської ради про відвід судді Тулянцевої І.В. у справі 160/17496/22 у порядку письмового провадження без виклику сторін дотримуючи строки її розгляду впродовж двох робочих днів.

Розглянувши вказану заяву про відвід судді Тулянцевої І.В., дослідивши докази подані на її підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, при цьому також визначено порядок здійснення такого відводу (самовідводу).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Суд зазначає, що відкриття провадження у цій справі та призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження не порушує приписів Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема статтю 12 КАС України, якою визначено вичерпній перелік справ, що підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, оскільки предмет спору у справі № 160/17496/22 не відноситься до вказаного переліку.

Щодо інших порушень зазначених у відводі, то надаючи оцінку обґрунтованості доводів про наявність правових підстав для відводу головуючого судді Тулянцевої І.В., судом встановлено, що ці порушення, зокрема, обумовлені незгодою заявника з процесуальними рішеннями та діями судді, не містять обставин, які об`єктивно можуть вказувати на упередженість судді Тулянцевої І.В. при розгляді цієї адміністративної справи, а також відповідних обґрунтованих доказів на підтвердження вказаного до суду не надано.

Суд наголошує, що частиною 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.10 Постанови №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Також слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Побудова громадянського суспільства, утвердження України на міжнародній арені як правової, соціальної, демократичної держави вимагає від усіх суб`єктів суспільних правовідносин чіткого, неухильного дотримання норм чинного законодавства України, приписів міжнародно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України, а не лише декларування принципів верховенства права, законності на паперових носіях шляхом прийняття певних законів уповноваженим на те органом.

Так, незалежність суддів є невід`ємною складовою статусу судді в цілому. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, займатися за сумісництвом певними видами діяльності; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суддів і суду; суддівським самоврядуванням.

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.

Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно із якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність, що може бути перевірено різноманітними способами, суд провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення Європейського суду з прав людини від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86 та п. 106 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Олександр Волков проти України" від 27 травня 2014 року).

Викладені Дніпровською міською радою у заяві про відвід судді Тулянцевої І.В. обставини, не можуть слугувати підставами для відведення судді як такі, що викликають сумнів у їх неупередженості, а доводи заявленого відводу не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки будь-які докази, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суду в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості при розгляді даної справи, у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність будь-яких інших обґрунтувань щодо наявності підстав для відводу, суд вважає заяву Дніпровської міської ради про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцевої І.В. необґрунтованою та безпідставною.

Таким чином, у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення заяви про відвід судді Тулянцевої І.В. у адміністративній справі № 160/17496/22.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Дніпровської міської ради про відвід судді Тулянцевої І.В. у адміністративній справі №160/17496/22 - відмовити.

Адміністративну справу передати для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаться до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.С. Луніна