Справа № 440/3992/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 р.Справа № 440/3992/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 28.06.22 по справі № 440/3992/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України (далі відповідач, Держмитслужба України), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 09.02.2022 № 159-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці з наступного дня за днем звільнення, тобто з 10.02.2022;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням йому професійної правничої допомоги адвоката;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог послався на неправомірність спірного наказу Державної митної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 09.02.2022 № 159-о, як такого, що не містить визначених чітких даних про недосягнення позивачем показників результативності, ефективності та якості їх виконання, не відображає обставин справи, що мали вплив на його прийняття, є загальним, неконкретизованим та невмотивованим. Зазначив, що відповідачем всупереч пункту 12 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640, та частин 1, 2 статті 44 закону України «Про державну службу», не було проведено оцінювання результатів діяльності ОСОБА_1 та належності виконання ним посадових обов`язків, результати якого, на думку позивача, свідчили б про перевиконання ним показників результативності, ефективності та якості їх виконання. Стверджує, що висновки відповідача про неефективну роботу позивача непідтверджені жодними доказами, натомість сумлінне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та відсутність дисциплінарних стягнень є доказом належного виконання останнім посадових завдань, та додатково свідчить про те, що звільнення позивача з посади відбулось всупереч установленим трудовим законодавством вимог, та спричинило порушення прав позивача.

Також, зважаючи на те, що повідомлення ДМС України про припинення позивачем державної служби датовано 27.01.2022, вважає, що ОСОБА_1 повинен був та мав можливість виконати виключно завдання за порядковим номером 1, передбачених умовами контракту № 84, укладеного 04.01.2021 між позивачем та Держмитслужбою, строк виконання якого встановлено - щомісячно, оскільки для інших завдань передбачено строк виконання щоквартально протягом дії контракту.

При цьому, зазначив, що з аналізу листа-відповіді Одеської митниці від 04.02.2022 № 7.10-2/15-01/8.19/3722 вбачається, що перераховані до Державного бюджету України платежі у листопаді 2021 року збільшились як по відношенню до жовтня 2021 року на 39,1%, так і по відношенню до листопада 2020 року на 41,9%. З огляду на вказане, стверджує, що обставини, викладені в доповідній записці Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 28.12.2021 №12-03/890, не відповідають дійсності, не містять жодних посилань на конкретні факти, які б свідчили про можливе неналежне виконання посадових обов`язків начальником Одеської митниці ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням Конституції України, Закону України "Про державну службу", Кодексу Законів про працю України та є протиправним. З посиланням на приписи ст. 235 КЗпП України, просив суд у разі визнання незаконним та скасування спірного наказу, поновити його на посаді та стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахунок якого провести з урахуванням довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Одеською митницею.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі № 440/3992/22 позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної митної служби України (вул. Дегтярівська, 11-Г, м.Київ, 04119, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 09.02.2022 № 159-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Одеської митниці.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці з наступного дня за днем звільнення, тобто з 10.02.2022 року.

Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 року по 23.06.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дослідження судом всіх обставини, що мають істотне значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі № 440/3992/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання визначені Порядком призначення на посади державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 494 (далі Порядок № 494), при цьому окремі етапи виконання завдань та строки їх завершення, ключові показники та спосіб передачі результатів визначені у графіках виконання завдань, що додаються до Контрактів та є їх невід`ємною частиною. На думку апелянта, значення показника «незадовільно» комплексної оцінки митниць «Оцінка ефективності здійснення митного огляду за ініціативи посадової особи внаслідок застосування СУР», який розрахований Департаментом профілювання митних ризиків на підставі відомостей, зафіксованих у АСМО «Інспектор», засвідчує, що ОСОБА_1 не забезпечена належна організація та контроль за проведенням посадовими особами митного органу митних оглядів товарів та транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України в зоні діяльності, чим не дотримано в повному обсязі вимог пункту 5 частини 2 статті 544 Митного кодексу України.

З огляду на факти, викладені у службовій записці Департаменту адміністративно-господарської діяльності Держмитслужби від 21.12.2021 № 24-02/739, стверджує, що ОСОБА_1 , як керівником митного органу в межах наданих йому повноважень не забезпечено організацію та контроль за своєчасною передачею на реалізацію конфіскованих судами на користь держави товарів, чим не виконано вимоги підпункту 34 пункту 4 Положення про Одеську митницю.

Вважає, що оформлення понад 22 000 декларацій в митному режимі «імпорт» та недекларуванням товарів за ознаками статті 472 Митного кодексу України, зокрема, складено лише 5 протоколів про порушення митних правил на суму 213 тис. грн., закриття провадження по 85 справам у листопаді 2021 року, відсутність фактів виявлення упродовж 2021 року незаконного переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, у сукупності свідчить про не забезпечення ОСОБА_1 дотримання Одеською митницею у повному обсязі вимог пункту 10 частини 2 статті 544 Митного кодексу України та підпункту 1 пункту 3 Положення про Одеську митницю.

Крім того, виявлення уповноваженими підрозділами Держмитслужби наступних фактів: недотримання Одеською митницею строків виконання контрольних документів, недотримання посадовими особами вимог пункту 3.17 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 № 1066, не приведення положень про митні пости у відповідність до вимог листа Держмитслужби від 01.09.2021, недоліки в прогнозуванні надходжень митних платежів до Державного бюджету, відсутність дієвої роботи митниці щодо здійснення належного контролю за правильністю визначення митної вартості «косметичних препаратів» на виконання протоколу наради № 15/ВН/1350 від 08.11.2021, не вжиття заходів щодо забезпечення закриття митних декларацій TH, термін яких перевищує 45 днів, загалом дає відповідачу підстави стверджувати про невиконання ОСОБА_1 завдань та недосягнення ключових показників, визначених контрактом, та, як наслідок, свідчить про неналежну організацію та відсутність ефективного контролю вказаних напрямків.

Натомість, судом першої інстанції надано оцінку лише виконанню завдань контракту від 04.11.2021 № 84 з порядковим номером 1 та закцентовано увагу на виконанні Одеською митницею індикативних показників доходів загального та спеціального фондів Державного бюджету. Вважає, що належним виконанням укладеного контракту повинно бути не лише виконання у визначений строк ключових показників, а й виконання цих показників упродовж всього строку. Держмитслужба звернула увагу суду на безпосередньому невиконанні ОСОБА_1 покладених на нього посадових обов`язків, які визначаються, у першу чергу, нормами Закону України «Про державну службу», Митного кодексу України, Положенням про Одеську митницю, а не лише одним контрактом та його умовами.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтею 91 Закону України «Про державну службу», з урахуванням Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1042, листом Державної митної служби України від 27.01.2022 № 08-1/12-02/10/671 позивача було правомірно повідомлено про припинення державної служби та звільнення із займаної посади начальника Одеської митниці, у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання, припинивши дію контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84.

Вважає неможливим застосування у даній справі правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.02.2021 у справі № 826/13700/18 та від 27.05.2020 у справі № 817/44/17, оскільки останні стосуються встановлення невідповідності працівника займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», в той час як у даному випадку ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено із займаної посади за невиконання завдань і ключових показників результативності, ефективності та якості їх виконання, визначених у контракті про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84, що вказує на відмінність порівнюваних справ.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

20.02.2023 представник відповідача подав до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про долучення копій документів, в якому повідомив, що у зв`язку з допущенням до негайного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/3992/22 Держмитслужбою України наказом від 16.11.2022 № 1106-о позивача - ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Одеської митниці. При цьому, 16.11.2022 ОСОБА_1 наказом Держмитслужби від 16.11.2022 № 1119-о переведено на рівнозначну посаду начальника Харківської митниці.

Зауважив, що Держмитслужбою України апеляційна скарга на вказане рішення була подана 27.07.2022, тобто до настання вищевказаних обставин. Таким чином, у зв`язку з виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/3992/22 в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 . Держмитслужба України вважає, що станом на 16.11.2022 по зазначеній справі предмет спору відсутній.

22.02.2023 позивач надав до суду письмові пояснення, у яких повідомив, що доповідна записка Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України № 12-03/890 від 28.12.2021 містить відомості, які не мають відношення до спірних відносин, а тому не може бути використана, як доказ по справі. Зазначив, що у вказаному документі була оцінена та проаналізована робота Одеської митниці в цілому, у тому числі і за той період, коли позивач ще не був її керівником. Зауважив, що оцінювати його роботу за період часу до 04.11.2021 (дата укладання контракту) є недоцільним та необ`єктивним.

Посилання в службовій записці Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД від 22.12.2021 № 15-02/1667, яка фактично слугувала підставою для його звільнення, на невиконання ОСОБА_1 доручення керівництва Держмитслужби України, наданого на нараді керівництва 01.12.2021, вважає хибним, оскільки згідно з наказом в.о. Голови Держмитслужби України від 03.12.2021 виконання обов`язків керівника Одеської митниці з вказаної дати покладено на ОСОБА_2 , отже, саме вказана особа мала виконувати доручення, а не позивач.

Зауважив, що жодних заслуховувань, нарад чи інших форм контролю з боку суб`єкта призначення (Голови Держмитслужби України) з метою підведення підсумків роботи на посаді начальника Одеської митниці, а також дисциплінарних проваджень чи перевірок з окремих питань відносно ОСОБА_1 з моменту призначення на посаду 04.11.2021 до моменту звільнення 09.02.2022 керівництвом Держмитслужби не проводилось.

27.02.2023 представник відповідача знов повідомив про відсутність предмету спору в частині поновлення позивача на посаді та вказав, що у питанні розгляду апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з наказу Держмитслужби від 04.11.2021 №1493-о ОСОБА_1 начальника Харківської митниці переведено з 05.11.2021 на посаду начальника Одеської митниці, шляхом укладення контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84.

Пунктом 26 Контракту № 84 передбачено строк його дії, який становить з 05.11.2021 по 04.11.2024.

Згідно з пунктом 5 укладеного контракту ОСОБА_1 зобов`язується виконати завдання та досягти визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання (далі - ключові показники).

Листом Держмитслужби від 27.01.2022 №08-1/12-02/10/671 ОСОБА_1 повідомлено про припинення ним державної служби та звільнення із займаної посади начальника Одеської митниці у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання, відповідно до пункту 9 частини першої статті 83, статті 88-1 Закону України «Про державну службу», пунктів 21,22 Контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 №84, припинивши його дію (а.с. 34).

Наказом Держмитслужби від 09.02.2022 « 159-о припинено державну службу та звільнено 09 лютого 2022 року ОСОБА_1 , начальника Одеської митниці, у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання, припинивши дію контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84.

Підставами для прийняття наказу №159-о визначено:

- доповідну записку Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 28.12.2021 №12-03/890;

- лист-погодження Міністерства фінансів України від 26.01.22 № 17030-19-61/2346;

- лист Державної митної служби України від 27.01.2022 № 08-1/12-02/10/671;

- протокол доведення інформації або документів до відома державного службовця від 27.01.2020;

- пункти 21, 22 контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84.

Позивач, вважаючи оскаржуваний наказ про звільнення протиправним звернувся до суду з позовом про його скасування, з поновленням на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про невідповідність спірного наказу критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, встановлених частиною 2 статті 2 КАС України, як такого, що не містить конкретних фактів недосягнення позивачем визначених показників результативності, ефективності, якості їх виконання, та опису обставин, що мали вплив на його прийняття на підставі доповідної записки Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 28.12.2021 №12-03/890.

За висновками суду, твердження відповідача про не виконання позивачем вимог пункту 5 завдання № 1 контракту № 84 суперечать зібраним у справі доказам, а строк виконання інших (щоквартально) на час складення відповідної доповідної ще не настав, а тому твердження відповідача про не виконання ОСОБА_1 інших завдань, передбачених Контрактом № 84, є передчасним.

Обираючи спосіб захисту порушеного відповідачем права ОСОБА_1 на проходження публічної служби суд дійшов висновку про поновлення позивача на державній службі на посаді начальника Одесьої митниці з 10.02.2022, тобто з наступного дня після дня його звільнення, зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 15000 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми до стягнення за рахунок Держмитслужби України на користь ОСОБА_1 , врахувавши задоволення позовних вимог в повному обсязі, співмірність розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889- VIII (далі - Закон № 899-VIII).

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 899-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною 5 статті 570 Митного кодексу України (далі по тексту МК України) з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.

Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.

Чисельність посад державної служби в митному органі, на які здійснюється призначення з укладанням контракту про проходження державної служби, не обмежується.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Відповідно до частини 1 статті 31-1 Закону № 889-VIII з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу.

Згідно з частиною 5 статті 31-1 Закону № 889-VIII до істотних умов контракту належать: місце роботи і посада державної служби; спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби; дата набрання чинності та строк дії контракту; права та обов`язки сторін; завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання; режим праці та відпочинку; умови оплати праці; відповідальність сторін та вирішення спорів; підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту. За взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби. При укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

За приписами частин 8-10 статті 31-1 Закону № 889-VIII контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.

Контракт про проходження державної служби набирає чинності з дати, визначеної в акті про призначення на посаду як дата початку виконання посадових обов`язків.

Пунктом 3 частини 12 статті 31-1 Закону № 889-VIII передбачено, що дія контракту про проходження державної служби припиняється за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту.

Та, відповідно до наказу Державної митної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 09.02.2022 № 159-о позивача звільнено з посади начальника Одеської митниці у зв`язку з неналежним виконанням ним умов контракту через недосягнення визначених показників результативності, ефективності та якості їх виконання.

В якості підстави припинення державної служби позивача у спірному наказі вказано доповідну записку Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 28.12.2021 №12-03/890; лист-погодження міністерства фінансів України від 26.01.22 № 17030-19-61/2346; лист Державної митної служби України від 27.01.2022 № 08-1/12-02/10/671; протокол доведення інформації або документів до відома державного службовця від 27.01.2020; пункти 21, 22 контракту про проходження державної служби від 04.11.2021 № 84.

Колегія суддів зазначає, що Порядком № 494 визначено зміст, процедуру укладення, зміни та розірвання контракту про проходження державної служби (далі - Контракт), як строкового трудового договору, укладеного між державним органом та особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби категорії Б або В (далі - особа).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 494 контракт може бути укладено з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби та основні посадові обов`язки за посадою якої передбачають виконання конкретного завдання (завдань), яке є заздалегідь визначеним, досяжним, з встановленими датами початку і завершення виконання (не виконується постійно). Робота на посаді державної служби, яка передбачає укладення контракту, не може бути типовою та повторюваною.

За приписами пункту 14 Порядку № 494 у контракті зазначаються предмет, істотні та додаткові умови, строк дії контракту та реквізити сторін. До контракту додається графік виконання завдань, який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 15 Порядку № 494 передбачено, що істотними умовами контракту є: місце роботи і посада державної служби; спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби, за якою укладається контракт; дата набрання чинності та строк дії контракту; права та обов`язки сторін; завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання; режим праці та відпочинку; умови оплати праці; відповідальність сторін та вирішення спорів; підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 494 за взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби, що не суперечать Закону України Про державну службу та не звужують обсяг прав особи.

Додатковими умовами контракту, зокрема, можуть бути: встановлення випробування для особи з метою визначення її відповідності займаній посаді із зазначенням його строку; направлення особи у службові відрядження; умови професійного розвитку особи надання службового транспорту та умови його експлуатації; види розумного пристосування для особи з інвалідністю.

Додатком до Порядку № 494 затверджено форму типового контракту про проходження державної служби, а додатком типового контракту про проходження державної служби - графік виконання завдань.

З дослідженого колегією суддів змісту контракту від 04.11.2021 № 84, укладеного між Держмитслужбою України та ОСОБА_1 , зокрема пункту 5, вбачається, що особа вважається такою, що виконала завдання та досягла визначені показники результативності, ефективності та якості їх виконання, якщо:

1. Керівництвом та організацією ефективної роботи митниці щодо реалізації державної митної політики та забезпечення виконання у зоні діяльності митниці завдань, покладених на митні органи:

- на 100 % забезпечено надходжень до держбюджету за доведеними індикативними показникам, забезпечено здійснення 100 % заходів, спрямованих на виявлення, протидію та документування порушень митних правил в зоні діяльності митниці, на 100 % здійснено контроль за дотриманням підлеглими посадовими особами вимог законодавства розпорядчих актів Держмитслужби під час виконання службових обов`язків, додержанням службової та виконавської дисципліни, етики поведінки державного службовця;

2. На 100 % забезпечено якісне, своєчасне та у повному обсязі виконання доручень наданих Головою Держмитслужби, Держмитслужби, в тому числі спрямованих на виконання завдань, визначених статтею 544 Митного кодексу України, положенням про митницю та іншими розпорядчими актами Держмитслужби;

3. На виконання комплексу заходів щодо реалізації вимог Закону України «Про запобігання корупції» на 100 % здійснено системну роботу у напрямі протидії та профілактики корупційиих проявів серед особового складу;

4. З метою забезпечення належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та країни походження товарів якісно та своєчасно забезпечено 100% належний контроль за підлеглими посадовими особами щодо здійснення ними перевірки правильності визначення митної вартості товарів;

5. Здійснено заходів та контролю для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів. Вжито заходів з погашення кредиторської заборгованості за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету, а також обсягу дебіторської заборгованості та недопущення їх зростання, а саме:

- забезпечено досягнення якісних результатів відповідно до мети, планів, вимог щодо діяльності митниці;

- вжито 100 % заходів з погашення кредиторської заборгованості за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету, а також обсягу і дебіторської заборгованості та недопущення їх зростання.

При цьому, строк виконання 1 завдання в частині забезпечення надходжень до державного бюджету за індикативними показниками, встановлено - щомісячно протягом строку дії контракту (до 1 числа місяця, наступного за звітним), строк виконання всіх інших завдань - щоквартально протягом строку дії контракту.

Так, відповідно до пункту 6 контракту № 84 окремі етапи виконання завдань та строки їх завершення, ключові показники завершення етапу завдання, спосіб передачі результатів та уповноважена особа, якій вони передаються, визначаються сторонами у Графіку виконання завдань, що додається до цього та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 21 контракту № 84 його дія припиняється, зокрема, за ініціативою державного органу у разі невиконання або неналежного виконання особою умов цього контракту.

При цьому, пунктом 22 контракту № 84 визначено, що неналежним виконанням або невиконанням особою цього контракту вважається: невиконання посадовою особою завдання (завдань) у строки, визначені Графіком виконання завдань; недосягнення особою ключових показників завдання (завдань); невиконання додаткових умов цього контракту.

Так, відповідач, посилаючись на невиконання позивачем завдань та недосягнення ключових показників, визначених контрактом, посилається на факти, викладені у доповідній записці Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 28.12.2021 № 12-03/890, яка була складена на виконання вимог доручення Державної митної служби України від 20.12.2021 № 128-12/1-Д, направленого керівниками структурних підрозділів апарату Держмитслужби (а.с. 132 т. 1).

Так, зі змісту доповідної записки вбачається, що за результатами детального аналізу роботи Одеської митниці за листопад 2021 року встановлено не виконання ОСОБА_1 завдань та не досягнення ключових показників, визначених контрактом.

З дослідженої доповідної записки, в якій викладено аналіз роботи Одеської митниці за листопад 2021 року, колегією суддів встановлено, що позивач був переведений на посаду керівника Одеської митниці 05.11.2021 відповідно до наказу Держмитслужби України від 04.11.2021 № 1493-о, при цьому, як вказує позивач та не заперечує відповідач, фактично першим днем роботи ОСОБА_1 на посаді керівника Одеської митниці є 08 листопада 2021 року.

З наведеного слідує, що оцінювати діяльність ОСОБА_1 в якості керівника протягом всього зазначеного місяця є неправильним.

Колегія суддів зазначає, що збільшення загального обсягу залишку конфіскованого майна на складах Одеської митниці на 25% станом на 01.12.2021 у порівнянні з 01.11.2021, не свідчить про невжиття позивачем заходів, спрямованих на передання такого майна органам виконавчої служби для розпорядження, оскільки дані за листопад 2021 року з цього питання не відображенні, а без з`ясування того, яка кількість майна була конфіскована у листопаді 2021 року, а яка була передана в розпорядження, дійти висновку про дотримання або недотримання позивачем вимог законодавства неможливо.

Крім того, частиною 9 статті 243 МК України визначено, що товари, зазначені у частинах першій, другій, четвертій - шостій цієї статті (конфісковані за рішенням суду), реалізуються в порядку, встановленому законодавством, на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії за цінами, визначеними згідно із законодавством України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та Податковим кодексом України.

Пунктом 4 Положення про Одеську митницю передбачено, що відповідно до покладених на Держмитслужбу завдань митниця здійснює у зоні своєї діяльності окремі делеговані повноваження Держмитслужби, а також повноваження визначені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, зокрема організовує та здійснює ведення обліку, зберігання, проведення оцінки вилученого, прийнятого на зберігання, розміщеного у митний режим відмови на користь держави майна, а також майна, виявленого в зоні митного контролю, власник якого невідомий, та розпорядження ним (підпункт 34 пункту 4).

З аналізу наведених норм слідує, що законодавством не встановлено вимог щодо обов`язкового щомісячного або щотижневого здійснення відповідних заходів, спрямованих на реалізацію конфіскованого майна, зокрема щодо передання його органам виконавчої служби для подальшого розпорядження.

Враховуючи викладене, факт не передання саме у листопаді 2021 року конфіскованого майна зі складів Одеської митниці органам державної виконавчої служби для подальшого розпорядження не свідчить про недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 4 Положення про Одеську митницю.

Висновок відповідача щодо несуттєвої зміни залишків на складах Одеської митниці майна, яке на інших (ніж конфіскація) підставах перейшло у власність держави у період з 01.11.2021 по 01.12.2021, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки для використання поняття «несуттєво» необхідно зробити аналіз кількісних показників такого майна в розрізі інших періодів та порівняти їх з поточним, чого відповідачем зроблено не було, а лише зазначено що станом на 01.11.2021 такого майна налічувалось 32,4 млн. грн., а станом на 01.12.2021 залишилось на 32,0 млн. грн. В даному випадку відповідачем суб`єктивно оцінено реалізацію майна на 400 тис. грн, як «несуттєву».

Також, доповідна записка містить посилання на службову записку Департаменту протидії контрабанді та порушенням митних правил від 22.12.2021 р. № 20-02-02/1485 відповідно до якої, як негативний аспект викладається закриття в листопаді 2021 справ про порушення митних правил, які були складені за 11 місяців 2021 року, тобто, визнано неякісною роботу підрозділу протидії контрабанди протягом 11 місяців 2021 року, в той час як ОСОБА_1 ще не мав жодного відношення до роботи Одеської митниці.

Крім того, відсутність протягом усього року документування фактів контрабанди наркотичних засобів, в пунктах пропуску: «Платонове - Гоянул Ноу» м/п «Подільськ», «Тимкове - Броштень» м/п «Подільськ», «Олексіївна - Вадул Туркулуй» м/п «Подільськ», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м/п «Аккерман», Чорноморський морський торговельний порт (поромна переправа), Усть-Дунайський морський торговельний порт, також не може бути розцінена, як неякісний рівень управління митницею саме в листопаді 2021 року.

Також, відповідачем з посиланням на службову записку від Організаціно-розпорядчого управління Держмитслужби України від 23.12.2021 № 08/08-02-02/494 зазначається про неякісне відпрацювання заходів згідно з протоколом наради керівного складу від 29.10.2021, термін виконання за якими було визначено 03.11.2021, однак у вказаний період часу ОСОБА_1 ще не перебував на посаді керівника Одеської митниці.

Посилання на відомості, зазначені у доповідній записці щодо наявності фактів неналежного оформлення Одеською митницею карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України (при їх оформленні використовувалась термінологія «органи доходів і зборів», що не узгоджується із нормами чинного законодавства України з питань митної справи (21 картка відмови)), не підтверджено жодними доказами, а тому не беруться судом до уваги.

Щодо невиконання рекомендацій Держмитслужби України, викладених у листі від 01.09.2021 №17-1/17-01-02/7/2012, колегія суддів зазначає, що станом на 01.09.2021 по 08.11.2021 позивач не здійснював обов`язки керівника Одеської митниці, а тому і не повинен відповідати за їх невиконання.

Посилаючись на невідповідність положень про митні пости «Одеса-внутрішній», «Рені», «Чорноморськ-порт» вимогам вищезазначеного листа, відповідач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин.

Колегія суддів зазначає, що зміна у листопаді 2021 року наданих митницею прогнозних надходжень митних платежів в сторону збільшення не свідчить про умисне їх заниження, оскільки прогнозні данні це аргументовані передбачення, тобто випереджувальна інформація про розвиток певних явищ і процесів у майбутньому, які з урахуванням різних обставин та чинників можуть коливатись та не відповідати в точній мірі тим показникам, які дійсно відбулись, зокрема, щодо фактичних перерахувань митних платежів до державного бюджету.

Посилання на службову записку Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД від 22.12.2021 № 15-02/1667, згідно з якою позивачем не виконано доручення керівництва Держмитслужби України, надане на нараді керівництва 01.12.2021, підлягає відхиленню, оскільки згідно з наказом в.о. Голови Держмитслужби України від 02.12.2021 №1572-о (а.с. 33 т. 1) обов`язки керівника Одеської митниці з 03.12.2021 по 31.12.2021 виконував ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , який в цей час знаходився у відрядженні за місцем знаходження Держмитслужби України, а тому не мав ані можливості ані обов`язку виконати вказане доручення з об`єктивних причин.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та передчасності здійснення аналізу виконання позивачем всіх завдань, передбачених пунктом 5 контракту № 84, оскільки строк виконання більшості завдань встановлено щоквартально, в той час, як доповідна записка датована 28.12.2021, тобто, до закінчення визначеного строку їх виконання. Крім того, з огляду на дату переведення позивача на посаду начальника Одеської митниці (05.11.2021) останній був позбавлений можливості виконувати відповідні завдання весь квартал, тобто протягом трьох місяців звітного року, що також мало бути враховано відповідачем.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що згідно з листом Одеської митниці від 04.02.2022 за вих. №7.10-2/15-01/8.19/3722 індикативні показники доходів загального та спеціального фондів Державного бюджету України на листопад 2021 року складають у загальній сумі 4677,9 млн грн та виконані на 121,1%. Перераховані платежі у листопаді 2021 року збільшились по відношенню до жовтня 2021 року (4072,7 млн грн) на 1590,8 млн грн (+39,15).

За таких обставин, твердження відповідача про невиконання позивачем вимог пункту 5 завдання № 1 контракту № 84 суперечать зібраним у справі доказам.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Колегія суддів звертає увагу, що для висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 умов контракту, що свідчило б про невідповідність займаній посаді, повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на підставі яких можливо пересвідчитись в обґрунтованості висновків суб`єкта призначення.

Однак, за встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про не доведення відповідачем невиконання ОСОБА_1 завдань та недосягнення ключових показників, визначених контрактом, зокрема, неналежної організації та відсутності ефективного контролю відповідних напрямків роботи Одеської митниці, що слугувало підставою для звільнення позивача з займаної посади.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про невідповідність наказу Державної митної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 09.02.2022 № 159-о, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених частини 2 статті 2 КАС України, що зумовлює наявність підстав для визнання його протиправним та скасування.

Також, колегія суддів при вирішенні даної справи враховує, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/3992/22 виконано Держмитслужбою України в частині поновлення позивача на посаді, а саме наказом від 16.11.2022 № 1106-о ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Одеської митниці та 16.11.2022 наказом Держмитслужби від 16.11.2022 № 1119-о переведено на рівнозначну посаду начальника Харківської митниці, наведене свідчить про фактичне визнання відповідачем протиправності спірного наказу.

Положеннями частини 1 статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції підтверджено факт незаконного звільнення позивача з посади начальника Одеської митниці, ОСОБА_1 підлягає поновленню на вказаній посаді з наступного робочого дня після звільнення, тобто з 10.02.2021.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24.12.1999 № 13 роз`яснено, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Втім, задовольняючи позов шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції не було вказано розмір виплати, що підлягає стягненню, а також не проведено її розрахунок.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивача звільнено з 10.02.2022, рішення суду про поновлення на посаді прийнято 23.06.2022, отже кількість днів вимушеного прогулу складає 95 робочих днів (з урахуванням введення на території України воєнного стану та відміну вихідних у святкові дні), що в перерахунку на робочі години дорівнює 759 годинам роботи при 40 годинному робочому тижні.

Відповідно до довідки Одеської митниці від 20.02.2023 № 26 (а.с. 32 т. 2) розмір середньогодинної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два перед звільненням місяці становить 264 грн 09 коп.

З урахуванням викладеного, стягненню з Державної митної служби України на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.02.2021 по 23.06.2022 у сумі 200444 грн 31 коп.(264 грн 09 (середньогодинна заробітна плата позивача) х 759 годин (робочі години за час вимушеного прогулу)) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

За змістом частин 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі № 440/3992/22 підлягає зміні, шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200444 грн 31 коп. (двісті тисяч чотириста сорок чотири гривні тридцять одна копійка) за період з з 10.02.2022 по 23.06.2022.».

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частини 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частини 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано договір про надання правової допомоги № 11/04 від 11 квітня 2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом Антоновою Віталіною Миколаївною, квитанцію № 1/1 від 13.04.2022 на суму 30000 грн, попередній розрахунок вартості послуг від 11.04.2022, перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат (додаток № 2 до Договору № 11/04 від 11.04.2022) та акт виконаних робіт від 13.04.2022.

Так, відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги №11/04 від 11 квітня 2022 року адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Згідно з пунктом 1.2 договору про надання правової допомоги №11/04 від 11 квітня 2022 року адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень:

- надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, органах прокуратури, органах дізнання та досудового слідства та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, в тому числі в БТІ, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб.

- представляє Замовника з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Замовника не передбачених даним Договором.

- представляє інтереси Замовника в судах, в органах прокуратури, МВС та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Замовника.

Відповідно до п. 3.1 вищевказаного договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього Договору.

Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 13.04.2022 станом на 13.04.2022 року відповідно до Договору про надання правової допомоги №11/04 від 11 квітня 2022 року та Додатку № 1 й Додатку № 2 від 13.04.2022 року Адвокатом (Виконавцем) Антоновою Віталіною Миколаївною були виконані такі роботи (надані послуги):

- після звернення клієнта за професійною правничою допомогою опрацювала актуальну законодавчу базу, що регулює питання визнання протиправним та скасування наказу про звільнення клієнта ОСОБА_1 з посади начальника Одеської митниці згідно з наказом з 09.02.2022 № 159-о, з врахуванням отриманої від клієнта інформації, умов контракту й підстав звільнення, що зазначені в наказі; опрацювала актуальну законодавчу базу, що регулює питання поновлення особи на вказаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Опрацювала актуальну судову практику із вищезазначених питань. Сформувала правову позицію та узгодила її з клієнтом. Надала консультацію щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) по справі, виконала збір документів для справи 8 годин 5000 грн;

- склала адмінстративний позов про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (у тому числі клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду за захистом порушених відповідачем прав позивача). Виготовила копії документів (доказів) по справі. Подала позовну заяву та клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до адміністративного суду 12 годин 15000 грн.

Також зазначено, що у відповідності до п.п. 4.2 п. 4 «Порядок розорахунків» адвокат отримав від клієнта 10 000 грн авансу за участь у майбутніх судових засіданнях в суді першої інстанції.

Всього на суму 30000 грн 00 коп. станом на 13.04.2022.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2019 по справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу на рівні 15000 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок відповідача на користь ОСОБА_1 , врахувавши обсяг наданих адвокатом послуг.

За висновком суду позивач надав всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем адвокату.

Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.04.2022 від 16.12.2021 загальна вартість наданих юридичних послуг складає - 30000,00 грн.

Дослідивши подані заявником докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що опрацювання законодавчої бази, що регулює питання законності звільнення клієнта, формування правової позиції і узгодження її з клієнтом (замовником); надання консультації щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи, оплата судового збору, є складовою процесу написання адміністративного позову, а не самостійною послугою з надання правової (правничої) допомоги, а тому не підлягає окремому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. У зв`язку з чим, визначений судом розмір витрат на правову допомогу, на рівні 15000 грн є співмірним та пропорційним відносно виконаної адвокатом роботи та відповідає висновкам суду апеляційної інстанції, прийнятими за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, доводів відповідача щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

Так, при відкритті провадження у справі за клопотанням відповідача ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2023 сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду на рівні 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання фізичною особою позову немайнового характеру, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 року - 2481,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову, становив 992,40 грн, а відтак, розмір судового збору, який підлягає сплаті Державною митною службою України за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі № 440/3992/22, становить - 1488,60 грн.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про судовий збір" відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь апелянта, суб`єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у зазначеному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної митної служби України - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі № 440/3992/22 - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200444 грн 31 коп. (двісті тисяч чотириста сорок чотири гривні тридцять одна копійка) за період з з 10.02.2022 по 23.06.2022.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі № 440/3992/22 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, буд.11-Г, ) на користь Державного бюджету України (Отримувач ГУК в Основ`янському районі м. Харкова, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, банк: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, номер рахунку UA1020661, код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки - "81" Апеляційні адміністративні суди у розмірі 1488,60 грн.) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2023 року