Справа № 640/18720/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Коваленко Н.В.
01 березня 2023 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство юстиції України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, в якому просила:
- визнати протиправними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365»;
- скасувати підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, я ким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що нормативно-правовим актом, яким врегульовано виплати за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Оскаржуваним положенням нормативного-правового акта визначено можливість встановлення порядку виплати заборгованості з виплати пенсії, який не відповідає статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, надання відповідачу можливості встановлювати такий порядок, який не передбачено законом, обмежує права позивачки в отриманні пенсії.

Положення підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365» обмежують позивачку та інших внутрішньо переміщених осіб у реалізації їхніх прав, зокрема права на виплату пенсії за минулий період відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд виходив з того, що спірні відносини регулюються статтею 47, а не 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стаття 46 цього Закону встановлює норми права щодо виплати пенсії за минулий час, які не отримано з вини пенсіонера або з вини органу, що виплачує пенсію. Натомість, відносин щодо виплати усіх пенсій, в тому числі і повноваження Кабінету Міністрів визначати відповідний порядок, передбачено у статті 47 цього Закону. Таким чином, до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема визначення порядку виплати пенсії.

Положеннями підпункту 2 пункту 1, підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365», які є предметом спору у цій справі, передбачено визначення Кабінетом Міністрів України саме порядку виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій, які не виплачено за минулий період та які обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати.

Вказано, що наведена норма не суперечить Конституції України та законодавству у сфері пенсійного забезпечення, зокрема Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтею 47 якого прямо передбачено загальне повноваження саме Кабінету Міністрів України визначати порядок виплати пенсій. Це повноваження включає також і визначення окремого (спеціального) порядку виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення та які обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати.

З таким рішенням не погоджуюсь на підставі нижченаведених основних аргументів.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не надають права встановлення окремих вимог щодо виплат пенсій за минулий час, делегування таких прав Кабінету Міністрів України при вирішенні питання виплати пенсій після поновлення.

Частиною другою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, нормативно-правовим актом, яким визначено здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Водночас, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено виплату невиплачених за минулий час сум пенсій на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Проте, оскаржуваними положеннями нормативного-правового акта визначено можливість встановлення Кабінетом Міністрів України порядку виплати заборгованості по виплаті пенсії, який не відповідає статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За вказаних обставин вважаю, що за результатами перегляду судових рішень у справі № 640/18720/18 слід було залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року.

Суддя

Верховного Суду Н.В. Коваленко