Справа № 640/17258/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2023 року

м. Київ

справа №640/17258/20

адміністративне провадження № К/9901/32396/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О. А.,

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Офісу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, треті особи - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, прийняте у складі судді Григоровича П.О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Коротких А.Ю. (головуючий), Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

І. Суть спору:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича, треті особи - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Крайчинського С.С., що полягає у неповідомленні позивача, як заставодержателя, про звернення стягнення на заставлене майно;

1.2. визнати протиправною постанову приватного виконавця Крайчинського С.С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03.06.2020;

1.3. визнати протиправною постанову приватного виконавця Крайчинського С.С. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 17.06.2020;

1.4. визнати протиправними дії приватного виконавця Крайчинського С.С., які полягають у несвоєчасному поданні заявки на реалізацію приміщення нотаріальної контори;

1.5. визнати протиправними дії приватного виконавця Крайчинського С.С., що полягають у зверненні стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, без згоди дійсного єдиного законного заставодержателя;

1.6. визнати протиправними дії приватного виконавця Крайчинського С.С., що полягають у несвоєчасному та з порушеннями, поданні заявки на реалізацію приміщення нотаріальної контори.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він являється іпотекодержателем нерухомого майна - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 82,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Приватним виконавцем Крайчинським С.С. під час виконання виконавчого листа №524/7048/15-ц було порушено ряд норм чинного законодавства на кожному з етапів виконання судового рішення. Зазначає, що в разі продажу приміщення нотаріальної контори з прилюдних торгів без участі та згоди позивача, він буде незаконно позбавлений права вимоги згідно договору іпотеки від 22.07.2019. Тобто за таких умов, виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за даним договором буде неможливим та призведе до порушення права власності позивача.

3. Відповідач та третя особа - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.07.2019 року у справі №524/7048/15-ц, 20 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 113 670,00 доларів США, строком до 19 листопада 2017 року. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно із умовами кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця. У подальшому до договору вносилися зміни щодо строків щомісячного погашення, схеми погашення кредиту та кінцевого терміну повернення кредиту.

5. 10 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки погашення кредиту 01 по 25 число кожного місяця. 04 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у розмірі 1 203,55 доларів США. День сплати ануїтетного платежу - 04-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 20 листопада 2021 року.

6. На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором, 20 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу приміщення нотаріальної контори, посвідченого 07 листопада 2001 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. і зареєстрованого в БТІ в книзі ОН-1 за номер запису № 153, та за реєстраційним номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 16504003.

7. Внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов`язань та припинення здійснення щомісячних платежів з жовтня 2014 року, станом на 11 серпня 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 74 244,76 доларів США. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 11 серпня 2015 року нарахована в розмірі 38 580,99 грн.

8. З метою врегулювання погашення заборгованості банком 05 червня 2015 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, які відповідачами не виконані.

9. Заочне рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 01 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2006 року в розмірі 74 244,76 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 38 580,99 грн. набрало законної сили.

10. 21 листопада 2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., продав ТОВ «Алвіга» приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке було предметом іпотеки за договором від 20 листопада 2006 року.

11. Цього ж дня, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. зареєстрований договір іпотеки, укладений між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_5 , предметом якого є нежитлове приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

12. 26.01.2018 року відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. право власності на спірну нерухомість зареєстровано за ОСОБА_6 .

13. На наступний день, 27.01.2018 року, відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. право власності на спірну нерухомість зареєстровано за ОСОБА_1 .

14. 11.09.2018 року відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. право власності на спірну нерухомість зареєстровано за ОСОБА_3 . Приміщення нотаріальної контори придбано ним з публічних торгів, проведених у виконавчому провадженні, відкритому приватним виконавцем ОСОБА_7 на виконання виконавчого напису нотаріуса, посвідчений 11.07.2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. на користь ОСОБА_5 .

15. 22.07.2019 року між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки серії ННХ № 518962 посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценко A.M.

16. Згідно даного Договору ОСОБА_3 передав позивачу, в рахунок забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором позики, в іпотеку об`єкт нерухомого майна - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 82,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

17. Зобов`язання за даним договором визначено в розмірі 300 000,00 доларів США. Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №32511148. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 174829708 від 23.07.2019 року.

18. Разом з тим, 21 березня 2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61531581 з метою примусового виконання виконавчого листа №524/7048/15-ц від 19.02.2020 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука, згідно якого, в рахунок погашення заборгованості перед АТ «УкрСиббанк», яка виникла за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 листопада 2006 року в розмірі 74 244,76 доларів США (сімдесят чотири тисячі двісті сорок чотири долари США 76 центів) та пені в розмірі 38 580,99 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят грн. 99 коп.) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 та зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №04 за ОСОБА_3 .

19. Встановлено спосіб реалізації вищевказаного нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

20. Оскільки приміщення нотаріальної контори, загальною площею 82,2 кв.м. знаходиться у позивача в іпотеці, то на переконання останнього виконавець був зобов`язаний повідомити його про звернення стягнення на майно, та отримати від позивача письмову згоду на звернення стягнення на заставлене майно.

21. За таких обставин позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

22. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що беручи до уваги те, що договір купівлі-продажу був укладений іпотекодавцем ОСОБА_2 без попереднього погодження із іпотекодержателем ПАТ «Укрсиббанк», то вказаний договір, як і подальші правочини, що були вчинені на його підставі є нікчемними і не потребують визнання даного факту у судовому порядку, оскільки їх недійсність прямо встановлена законом, а саме ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

23.1. Разом з тим, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року усправі №817/872/16, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_2 , встановленої на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

23.2. Таким чином, оскільки договір іпотеки серії ННХ №518962 від 22.07.2019, укладений між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець), є нікчемним, відповідно у позивача відсутні та одночасно не могли навіть виникнути будь які майнові права на спірну нерухомість.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

24. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25. У касаційній скарзі позивач підставою для звернення до Верховного Суду з цією касаційною скаргою вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 жовтня 2020 року у справі №922/1995/17, від 24 лютого 2021 року у справі №524/1775/17, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17.

25.1. Водночас зазначено, що судами обох інстанцій не було застосовано норму закону, яка підлягала застосуванню, а саме: статті 182, 334 ЦК України, статті 3 Закону України "Про іпотеку" та стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

26. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначає, що судами обох інстанцій було порушено вимоги процесуального права, а саме не надано мотивованої оцінки кожного аргументу, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також не застосовано норми права на які посилається позивач в своєму позові та не обґрунтовано підстави їх незастосування, що в свою чергу призвело до прийняття незаконних рішень.

27. Скаржник наголосив, що іпотека нерухомого майна підтверджується виключно наявністю відповідних даних, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В Державному реєстрі прав на нерухоме майно будь-які відомості, відносно договору іпотеки від 20.11.2006 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , на які посилаються суди обох інстанцій - відсутні. Відсутність в Державному реєстрі прав на нерухоме майно будь-яких відомостей, які б свідчили про зареєстровану іпотеку - приміщення нотаріальної контори, іпотекодержателем якої виступав би ПАТ «УкрСиббанк» спростовує твердження третьої особи про наявність у нього прав іпотекодержателя, а також вказує на той факт, що судами обох інстанцій не було застосовано норму права, яка підлягала застосуванню (ст. 182 ЦК України, ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»), що в свою чергу призвело до порушення норм матеріального права.

27.1. Окрім цього, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі №1640/2831/18, прийнятим внаслідок розгляду адміністративного позову ПАТ «УкрСиббанк» до приватного виконавця Скрипника В.Л. про визнання дій, щодо реалізації предмета іпотеки - приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв.м., було встановлено, що права ПАТ «УкрСиббанк» на дане нерухоме майно були б чинними, а також мали б пріоритет над будь-якими іншими правами, якби їх було належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказане рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 року, який також дійшов висновку, що в результаті проведення прилюдних торгів, в наслідок яких ОСОБА_3 набув право власності на приміщення нотаріальної контори, права ПАТ «УкрСиббанк», як іпотекодержателя порушено не було, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня обов`язкова державна реєстрація обтяження майна такою іпотекою.

28. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_3 , відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові по справі № 922/3537/17 від 23.10.2019, на момент придбання даного об`єкту нерухомого майна взагалі не знаючи, і не маючи будь-яких стосунків, ані з власником майна, ані з іпотекодержателем, ані з іпотекодавцем, а придбавши його з електронних торгів організатором яких являється орган державної влади, являється добросовісним набувачем нерухомого майна - приміщення нотаріальної контори, що підтверджується наявністю відповідних даних в Державному реєстрі речових прав. Тобто, держава забезпечила та гарантувала йому право власності на приміщення нотаріальної контори, яке він придбав. ОСОБА_3 добросовісно покладаючись на відомості, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не знаючи і не маючи ніякої можливості дізнатися про існування будь-яких інших прав чи обтяжень окрім тих, що містить Державний реєстр, набув право власності таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень шляхом. Укладення будь-яких договорів між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, з будь-якими іншими особами без згоди іпотекодержателя, не має ніякого відношення до процедури придбання ним нерухомого майна з електронних торгів, з дотримання передбаченого чинним законодавством, порядку встановленого для виконання судових рішень.

29. При цьому, скаржник зазначив, що твердження судів обох інстанцій, щодо нікчемності договору іпотеки від 22.07.2019, прямо суперечить ст.ст. 330, 338 ЦК України, оскільки під час його укладення з ОСОБА_3 позивач покладався на те, що він є законним власником даного майна, та що таке його право власності є непорушним згідно ст.13 Конституції України. З огляду на все вищевикладене чітко вбачається, що судами обох інстанцій не було застосовано норму закону, яка підлягала застосуванню, а саме ст.ст. 182, 334 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що в свою чергу призвело до грубого порушення прав позивача як іпотекодержателя приміщення нотаріальної контори.

30. Крім того, скаржник підкреслив, що 16.10.2020 Верховний Суд за наслідками розгляду справи № 922/1995/17 ухвалив постанову, в якій дійшов висновку, що дійсність договору іпотеки у разі нездійснення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою (або вилученні такого запису) відповідає положенням законодавства, водночас не свідчить про наявність в особи статусу іпотекодержателя у разі відсутності запису про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, а вимога такої особи не має пріоритету відносно зареєстрованих прав.

30.1. Наведене, на думку позивача, свідчить про той факт, що у ПАТ УкрСиббанк» відсутнє право вимоги, як іпотекодержателя, відносно даного приміщення нотаріальної контори, оскільки пріоритет такої вимоги має особа, права якої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, у приватного виконавця Крайчинського С.С., в свою чергу, взагалі були відсутні правові підстави для задоволення потреб ПАТ «УкрСиббанк», як стягувача у виконавчому провадженні № 61531581, за рахунок майна, право власності на яке зареєстровано за позитвачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

31. Крім того, позивач зазначив, що предметом іпотеки за договором від 20.11.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» окрім приміщення нотаріальної контори була також чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_3 . При цьому, скаржник додатково зауважив, що власником даної квартири також являється ОСОБА_3 . Право власності на квартиру було набуто одночасно з правом власності на приміщення нотаріальної контори за результатами електронних торгів. Так, 24.02.2021 Верховним Судом було ухвалено постанову у справі №524/1775/17 за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру, якою встановлено, що доводи касаційної скарги прПАТ «Укрсиббанк» про те, що ОСОБА_3 придбав спірне майно на підставі нікчемного правочину, що встановлено постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року є неспроможними.

32. Також скаржник звертає увагу, що 15.06.2021 Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову у справі № 922/2416/17, в якій викладено правову позицію, що безумовно підлягає застосуванню у даних правовідносинах. Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право іпотеки припиняється у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, крім випадків придбання предмета іпотеки з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

33. З огляду на викладене, позивач зробив висновок, що реалізація майна з прилюдних торгів є різновидом договору купівлі-продажу та з моменту укладення такого договору купівлі-продажу іпотека проданого майна припиняється. Доля виручки, отриманої на прилюдних торгах за продане майно, не може впливати на момент припинення іпотеки, бо покупці не впливають на такі розрахунки. Тобто, той факт, що ПАТ «УкрСиббанк» не отримав коштів від проданого на прилюдних торгах майна 27.08.2018 жодним чином не спростовує та не впливає на той факт, що іпотеку було припинено, а єдиним законним власником (добросовісним набувачем) став ОСОБА_3 . Єдиною обставиною, яка може свідчити про те, що іпотека не є припиненою після проведення електронних торгів, є недобросовісність набувача відповідного майна. Наведене свідчить про той факт, що іпотека ПАТ «УкрСиббанк», як і будь-яка інша іпотека, запис про яку передував 27.08.2018 (дата набуття права власності на майно ОСОБА_3 ) є припиненою, оскільки ОСОБА_3 являється добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України, а також з огляду на те, що протилежне не встановлено. Оцінка наявності або відсутності добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна є необхідною передумовою визначення дійсності чи припинення іпотеки. Отже, той факт, що ОСОБА_3 являється добросовісним набувачем з 27.08.2018 року свідчить про припинення іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» від 20.11.2006 року. Тобто, іпотека, що стала підставою для проведення прилюдних торгів 24.09.2020 є припиненою з 27.08.2018. Відсутність в державному реєстрі відомостей про обтяження майна іпотекою ПАТ «УкрСиббанк» на момент набуття права власності ОСОБА_3 на нього, свідчить про його добросовісність, як набувача приміщення нотаріальної контори.

34. Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року залишити без змін.

34.1. Заперечуючи проти доводів касаційної скарги в частині визначених касатором підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 жовтня 2020 року у справі №922/1995/17, від 24 лютого 2021 року у справі №524/1775/17 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17, АТ «УкрСиббанк» підкреслює, що визначальною умовою для перегляду справи в касаційному порядку за цією підставою є формування Верховним Судом правових висновків щодо застосування норм права у відповідних постановах саме у подібних правовідносинах.

34.2. У контексті наведеного, акцентує увагу Суду, що правовідносини у справі №922/1995/17 не є подібними до обставин цієї справи, позаяк, у наведеній скаржником справі №922/1995/17 розглядалися вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що не співпадає з вимогами у даній справі. В даній справі розглядаються вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця. Питання звернення стягнення на іпотеку (приміщення нотаріальної контори) було вирішено у справі №524/7048/15, що відповідно до ст. 78 КАСУ не підлягає доказуванню повторно. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук у справі №524/7048/15 сформовано висновок про належність майна на праві власності ОСОБА_2 (первісному власнику), іпотекодержателем якого є АТ «УКРСИББАНК», відповідно - констатовано відсутність права власності у ОСОБА_3 , дійсність іпотеки АТ «УКРСИББАНК», нікчемність договору купівлі - продажу предмету іпотеки від 25.11.2015.

34.3. Щодо доводів касатора про необхідність врахування у цій справі висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17, банк зауважує, що предметом спору у справі №922/2416/17 було звернення стягнення на предмет іпотеки, який було реалізовано в процедурі банкрутства боржника (в подальшому провадження у справі про банкрутство було припинено в зв`язку зі скасуванням постанови про визнання боржника банкрутом). Позивач обгрунтовував позовні вимоги тим, що після реалізації предмета іпотеки в процедурі банкрутства, іпотекодержателю не було перераховано грошових коштів отриманих від реалізації іпотеки, а тому на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Тобто, справа №922/2416/17 не є тотожній даній справі, а отже і посилання на висновки суду зроблені в такій справі є помилковими.

34.4. Враховуючи наведене, банком зазначено, що ОСОБА_1 не наведено висновків Верховного Суду, які зроблені при розгляді тотожних справ та які спростовують висновки наведені судами у оскаржуваних рішеннях, а отже відсутні підстави, передбачені п.1 ч. 4 ст. 328 КАС України, для перегляду оскаржуваний рішень судів.

Позиція Верховного Суду

35. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

36. Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

37. Касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

38. Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

39. Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

40. Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

41. Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12.10.2021).

42. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

43. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

44. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12.10.2021).

45. Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

46. В обґрунтування доводів касаційної скарги за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України ОСОБА_1 указав, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин не було застосовано норму закону, яка підлягала застосуванню, а саме: статті 182, 334 ЦК України, статті 3 Закону України "Про іпотеку" та стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та під час прийняття оскаржуваних рішеньпроігнорували правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16 жовтня 2020 року у справі №922/1995/17, від 24 лютого 2021 року у справі №524/1775/17 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17, які, як уважає скаржник, є застосовними і до обставин цієї справи.

47. Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

48. Спірним питанням у цьому касаційному провадженні є застосування норм статті 182, 334 ЦК України, статті 3 Закону України "Про іпотеку" та статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та наявність у зв`язку з цим порушеного права позивача, як іпотекодержателя, при зверненні стягнення на заставлене майно (приміщення нотаріальної контори) приватним виконавцем Крайчинським С.С. під час виконання виконавчого листа №524/7048/15-ц.

49. Суди попередніх інстацій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли до висновку, що договір іпотеки серії ННХ №518962 від 22.07.2019, укладений між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець), є нікчемним, відповідно у позивача відсутні та одночасно не могли навіть виникнути будь які майнові права на спірну нерухомість.

49.1. До вказаних висновків суди прийшли з огляду на те, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року та постановою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №524/7048/15-ц було встановлено відсутність правомірності набуття ОСОБА_3 спірного нерухомого майна (нотаріальної контори) у власність за результатами проведення електронних торгів, оскільки проведення торгів здійснювалось на виконання виконавчого напису нотаріуса щодо нікчемного правочину (договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_5 ). Також встановлено правомірність перебування спірного приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеці ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

50. У постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 922/1995/17, від 24 лютого 2021 року у справі №524/1775/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 спір стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки.

51. Так, зокрема, у справі №922/1995/17 АТ "УкрСиббанк" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до АТ "Мегабанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8 , про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.07.2007, а саме домоволодіння площею 473,1 м2, що належить на праві приватної власності АТ "Мегабанк" на підставі свідоцтва, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 23.12.2013 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В. І., для задоволення вимог АТ "УкрСиббанк", що виникли на підставі кредитних договорів від 10.07.2007 № 0, № 0 на суму 3 105 955 доларів США та 83 249,17 грн пені, з яких: 1 298 003,97 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 807 951,03 доларів США - заборгованість за відсотками; 35 650,47 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 47 598,70 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків; визначення способу реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки за іпотечним договором від 10.07.2007, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, із дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

51.1. Позовні вимоги із посиланням на положення статей 11, 546, 572, 589, 629 Цивільного кодексу України, статей 1-4, 7, 11, 13, 23, 33, 35 Закону України "Про іпотеку" обґрунтовані наявністю у позивача як іпотекодержателя права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. АТ "УкрСиббанк" акцентувало увагу на тому, що договірні відносини між АТ "Мегабанк" і ОСОБА_8 є відносинами наступної іпотеки, які здійснені без згоди АТ "УкрСиббанк"; при визначенні пріоритету іпотеки необхідно враховувати, що попередня іпотека за змістом статті 13 Закону України "Про іпотеку" має вищий пріоритет відносно наступних іпотек.

51.2. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги АТ "УкрСиббанк" на підставі статті 3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки - 10.07.2007), дійшли висновку, що оскільки договір іпотеки від 10.07.2007 за реєстраційним № 1-4402, укладений між АТ "УкрСиббанк" і ОСОБА_8 є дійсним, зобов`язання за ним не було припинено, доказів протилежного до суду не надано, тому домоволодіння, загальною площею 473,1 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 є предметом іпотеки АТ "УкрСиббанк" і позивач скористався правом задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки.

51.3. У цій справі Верховний Суд не формував висновку щодо застосування норм права, що стосуються дій та рішень виконавця щодо опису та арешту нерухомого майна, переданого в заставу, натомість застосував висновок сформований у постанові Верховного Суду від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17 стосовно дійсності договору іпотеки у разі нездійснення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою (або вилучення такого запису) та додав, що дійсність договору іпотеки в такому випадку не свідчить про наявність в особи статусу іпотекодержателя у разі відсутності запису про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, а вимога такої особи не має пріоритету відносно зареєстрованих прав.

51.4. Тобто, у справі №922/1995/17 була відсутня ситуація продажу предмета іпотеки іпотекодавцем без попереднього погодження із іпотекодержателем та встановлення в подальшому дійсності такого договору та подальших правочинів, що були вчинені на його підставі. Натомість в цій справі досліджувалося питання пріорітету іпотеки, в разі наступної передачі в іпотеку майна, яке вже перебуває в іпотеці, без згоди вже існуючого іпотекодержателя, тобто питання пріорітету дійсної та наступної іпотеки за змістом статті 13 Закону України "Про іпотеку".

51.5. При цьому, Верховний Суд у справі №922/1995/17 наголосив на тому, що суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи не дослідили та не встановили обставин дійсності заборгованості ОСОБА_8 за договором, укладеним з АТ "УкрСиббанк" на підставі дослідження всіх доказів у справі та надання оцінки всім доводам учасників справи, у зв`язку з чим справа направлена на новий судовий розгляд та зауважив, що належне дослідження доказів та встановлення обставин дійсності заборгованості за спірним кредитним договором має першочергове значення для вирішення питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

52. Стосовно справи №922/2416/17, то у цій справі предметом спору було звернення стягнення на предмет іпотеки, який було реалізовано в процедурі банкрутства боржника (в подальшому провадження у справі про банкрутство було припинено в зв`язку зі скасуванням постанови про визнання боржника банкрутом). Позивач обгрунтовував позовні вимоги тим, що після реалізації предмета іпотеки в процедурі банкрутства, іпотекодержателю не було перераховано грошових коштів отриманих від реалізації іпотеки, а тому на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Тобто, справа №922/2416/17 не є тотожній даній справі, а отже і посилання на висновки суду зроблені в такій справі є помилковими.

52.1. Відкриваючи касаційне провадження у вказаній справі, Верховний Суд вважав виключною правовою проблемою питання про наявність чи відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, що знаходиться у власності відповідача, на підставі рішення суду, яке згодом скасоване, із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за наслідками неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, що зумовлює обов`язок національних судів забезпечити єдиний підхід до вирішення питання щодо дійсності/недійсності договорів, укладених за результатами проведення аукціону у межах ліквідаційної процедури у порядку виконання постанови про визнання боржника банкрутом, яка надалі скасована з припиненням провадження у справі, що впливає на встановлення наявності у позивача на момент вирішення спору у цій справі прав іпотекодержателя, і, як наслідок, впливає на встановлення належного способу захисту у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок іпотечного майна.

52.2. Тобто, у справі, яка переглядається, та у справі №922/2416/17 відмінними є предмет позову і зміст позовних вимог, фактичні обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права.

53. Щодо справи №524/1775/17, на неврахування висновку Верховного Суду в якій також зазначає скаржник, то відповідно до обставин вказаної справи державний виконавець звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, на обгрунтування якого зазначив, що на виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження №56966432 на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_3 . Посилаючись на те, що зазначена квартира за боржником не зареєстрована, відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», статті 440 Цивільного процесуального кодексу України, державний виконавець просила звернути стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

53.1. У вказаній справі, Верховний Суд дійшов до висновку, що питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

53.2. Разом з тим, зазначив, що з установлених судами попередніх інстанцій обставин справи убачається, що фактично між сторонами наявний спір про право цивільне, яке підлягає вирішенню в порядку позовного провадження із залученням до участі у справі як відповідача особи, яка набула право власності на спірне нерухоме майно на електронних торгах, і яке зареєстровано за ним на час вирішення спору судом першої інстанції.

54. Тобто, предмет оскарження у справі №524/1775/17 є іншим ніж у цій справі.

55. При цьому, за обставинами цієї справи, питання звернення стягнення на предмет іпотеки (приміщення нотаріальної контори) було вирішено у справі №524/7048/15, а предметом оскарження є правомірність дій та рішень приватного виконавця Крайчинського С.С. при зверненні стягнення на заставлене майно (приміщення нотаріальної контори) під час виконання виконавчого листа №524/7048/15-ц, а саме дії та постанова приватного виконавця щодо опису та арешту нерухомого майна (нотаріальної контори), переданого в заставу.

56. Узагальнюючи викладене, колегія суддів констатує, що у справі, яка переглядається, та у наведених скаржником справах відмінними є предмет позову і зміст позовних вимог, фактичні обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права.

57. Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

58. Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними.

59. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

60. Інші доводи касаційної скарги Верховний Суд відхиляє, оскільки підставою для відкриття касаційного провадження був пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

61. За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

62. Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційне провадження належить закрити.

63. Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження №К/990/32396/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 рокуу справі №640/7258/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко