Справа № 140/4388/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4388/22 пров. № А/857/14341/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Ковальчуком В.Д. у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Луцьку, у справі №140/4388/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №204 о/с від 16.05.2022 про звільнення його зі служби в поліції, поновити на посаді заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції та стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу, вирішити питання судових витрат та витрат на професійну правову допомогу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 16.05.2022 №204 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів); поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 17.05.2022; стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 35025,76 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та стягнення середнього грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9538,42 грн. звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що 13.04.2022 ОСОБА_1 під підпис ознайомився із списком вакантних посад у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України станом на 12 квітня 2022 року, однак від написання рапорту на одну із запропонованих вакантних посад відмовився. 06.05.2022 ОСОБА_1 ознайомився з списком вакантних посад у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України станом на 05 травня 2022 року. 06.05.2022 ОСОБА_1 подав начальнику Волинського управління ДВБ НПУ рапорт про те, що він згоден із запропонованою посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ. Листом Волинського управління ДВБ НПУ від 06.05.2022 за вих. № 426/42-02/01-2022 рапорт ОСОБА_1 від 06.05.2022 надіслано до Департаменту для розгляду. 10.05.2021 Департаментом на адресу проживання ОСОБА_1 . Укрпоштою рекомендованим листом з повідомленням (трек-номер: 009) надіслано лист за вих. № 3502/42-02/02-22, яким йому повідомлено, що запропонована 06.05.2022 посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ наразі не є вакантною (з 10.05.2022). Одночасно в цьому листі ОСОБА_1 повідомлено, що двомісячний строк з дня персонального його попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції закінчується 16.05.2022, та у разі прийняття ним рішення про призначення на одну із запропонованих вакантних посад або відмови від них, з метою своєчасної підготовки та видання наказу щодо проходження служби в поліції, запропоновано звернутися до Департаменту із відповідним рапортом до 13.05.2022. Станом на 16.05.2022 від ОСОБА_1 або з Волинського управління ДВБ НПУ рапорти позивача про призначення на одну із раніше запропонованих вакантних посад або відмови від них до Департаменту в установленому порядку не надходили. Лише 19.05.2022, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження про можливе наступне звільнення, до Департаменту на розгляд супровідним листом Волинського управління від 06.05.2022 № 426/42-02/01-2022 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 06.05.2022 щодо призначення на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ, що підтверджується копією журналу реєстрації вхідних документів. Зазначає, що посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ пропонувалася ОСОБА_1 також 13.04.2022, однак позивач аж до 06.05.2022 не вживав жодних дій з метою вирішення питання щодо подальшого проходження служби в поліції. Таким чином, позивач проігнорував усі зусилля Департаменту позитивно вирішити питання щодо його подальшого проходження служби в поліції, незважаючи на неодноразове інформування ОСОБА_1 про наявність вакантних посад та пропозиції призначення на них. Більш того, протягом двомісячного строку з дня попередження про можливе наступне звільнення, будучи обізнаним про воєнний стан в Україні, незважаючи на той факт, що місто Київ віднесено до районну ведення воєнних (бойових) дій, позивач упродовж 50 днів не намагався жодним чином вирішити питання щодо подальшого проходження служби в поліції, що свідчить про його байдужість, незацікавленість та повне ігнорування вжитих Департаментом дій щодо його подальшого працевлаштування, а тому Департамент діяв на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені статтею 19 Конституції та законами України, не спричинивши при цьому порушення прав позивача та норм діючого законодавства.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що з 2016 року ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

16.03.2022 позивача попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку з організаційно-штатними змінами згідно з наказом НПУ №141 від 18.02.2022.

13.04.2022 ОСОБА_1 під підпис ознайомився із списком вакантних посад у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України станом на 12 квітня 2022 року.

06.05.2023 ОСОБА_1 повторно ознайомився з списком вакантних посад у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України станом на 05 травня 2022 року .

06.05.2022 ОСОБА_1 подав начальнику Волинського управління ДВБ НПУ рапорт про те, що він згоден із запропонованою посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ.

Листом Волинського управління ДВБ НПУ від 06.05.2022 за вих. № 426/42-02/01-2022 рапорт ОСОБА_1 від 06.05.2022 надіслано до Департаменту для розгляду.

10.05.2021 Департаментом на адресу проживання ОСОБА_1 . Укрпоштою рекомендованим листом з повідомленням (трек-номер: 009) надіслано лист за вих. № 3502/42-02/02-22 про те, що запропонована 06.05.2022 посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ наразі не є вакантною (з 10.05.2022).

Одночасно в цьому листі ОСОБА_1 повідомлено, що двомісячний строк з дня персонального його попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції закінчується 16.05.2022, та у разі прийняття ним рішення про призначення на одну із запропонованих вакантних посад або відмови від них, з метою своєчасної підготовки та видання наказу щодо проходження служби в поліції, запропоновано звернутися до Департаменту із відповідним рапортом до 13.05.2022.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав лист 26.05.2022.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 16.05.2022 №204 о/с, відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку із скороченням посади.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушена процедура звільнення, оскільки позивач не був своєчасно повідомлений, що йому було відмовлено у призначенні на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ, а тому він не зміг своєчасно подати рапорт для призначення його на іншу запропоновану відповідачем посаду. Крім того, відповідач своєчасно не запропонував позивачу іншої рівноцінної посади.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до статтей 1, 3 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 68 Закону №580-VIII передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена, і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Колегія суддів зазначає, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо пропозиції іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад, виникають підстави для застосування пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція зформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 у справі №814/805/17, від 15.04.2020 у справі №824/185/17-а, від 09.12.2020 у справі №808/539/17.

Отже, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 10.10.2018 у справі №816/979/17, враховуючи норми статті 5 Закону №889-VIII, процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, за умови, що відсутня можливість пропозиції особі іншої рівноцінної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, регулюється законодавством про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (стаття 42 КЗпП України).

Частинами 1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Із аналізу положень Закону №889-VIII вбачається, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 цього Закону регулюється нормами Кодексу законів про працю України, а саме статтями 40 та 49-2 КЗпП України.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи із тлумачення частини 1 статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, та підтримується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17, від 28.02.2020 у справі №807/819/16.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2016 року займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 18.02.2022 № 141 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції .

Відповідно до цього Переліку скорочено посаду заступника начальника управління - начальник відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління ДВБ НПУ категорія персоналу «Середній склад поліції» та уведено посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління ДВБ НПУ категорія персоналу «Державний службовець».

Крім цього, відповідно до цього Переліку скорочено посаду заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Тернопільського управління ДВБ НПУ категорія персоналу «Державний службовець» та уведено посаду заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Тернопільського управління ДВБ НПУ категорія персоналу «Середній склад поліції».

16 березня 2022 року позивача відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» та вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України було повідомлено про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням його посади на підставі наказу Національної поліції України від 18.02.2022 №141 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції».

13.04.2022 та 06.05.2022 (повторно) позивачу були запропоновані вакантні посади у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України станом на 05 травня 2022 року .

Як встановлено і визнається сторонами, 06.05.2022 ОСОБА_1 подав начальнику Волинського управління ДВБ НПУ рапорт про те, що він згоден із запропонованою посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ.

Листом Волинського управління ДВБ НПУ від 06.05.2022 за вих. № 426/42-02/01-2022 рапорт ОСОБА_1 від 06.05.2022 надіслано до Департаменту для розгляду.

Листом від 10.05.2022 Департаментом на адресу проживання ОСОБА_1 . Укрпоштою рекомендованим листом з повідомленням (трек-номер: 009) надіслано лист за вих. № 3502/42-02/02-22, яким йому повідомлено, що запропонована 06.05.2022 посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ наразі не є вакантною (з 10.05.2022).

Зазначений лист ОСОБА_1 отримав 26.05.2022, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач не був своєчасно повідомлений про відмову у призначенні на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ та не зміг своєчасно подати рапорт для призначення його на іншу запропоновану відповідачем посаду.

Судом першої інстанції також підставно встановлено, що відповідач-апелянт своєчасно не повідомив позивача про відмову у призначенні на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ та не запропонував позивачу іншої рівноцінної посади, що свідчить про порушення процедури звільнення, а саме статті 49-2 КЗпП України, статті 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Доводи апелянта, що рапорт від 06.05.2022 ОСОБА_1 , направлений супровідним листом Волинського управління від 06.05.2022 № 426/42-02/01-2022 на розгляд щодо призначення на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ, надійшов до Департаменту лише 19.05.2022 є недоведеними та безпідставними, оскільки сам відповідач листом від 10.05.2022 спростовує зазначений факт, вказуючи, що запропонована 06.05.2022 посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НПУ наразі не є вакантною (з 10.05.2022).

Таким чином, враховуючи встановлені вище порушення процедури звільнення ОСОБА_1 , наказ Департаменту внутрішньої безпеки 16.05.2022 №204 о/с про його звільнення зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню, таким чином, вимога позивача про поновлення його на посаді, з якої він був незаконно звільнений, також підлягає задоволенню.

Крім цього, судом першої інстанції також вірно враховано, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції вірно розрахував суму заробітку за час вимушеного прогулу, при цьому керуючись вимогами Порядку розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати».

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у справі №140/4388/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар