Справа № 280/6490/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 лютого 2023 року Справа № 280/6490/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, 93400, ) про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 19 жовтня 2022 року № 31 з відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним та його скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди її роботи: з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року, 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року, 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року, у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03 вересня 2022 року.

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 жовтня 2022 року позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу роботи. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що страховий стаж її роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії є достатнім для призначення пенсії за віком, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статей 160-161 КАС України.

23 листопада 2022 року від позивача до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

12 грудня 2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 13 жовтня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яку за принципом екстериторіальності передано на розгляд до ГУ ПФУ у Луганської області. За наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення №31 від 19 жовтня 2022 року, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що на дату звернення у позивача відсутній страховий стаж, також вказано про те, що до страхового стажу не зараховано період з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, з 20 квітня 1982 19 березня 1983 року та з 05 вересня 1985 року по 0 1 січня 1995 року (робота в колгоспі), оскільки у трудовій книжці відсутні відомості про участь у громадському господарстві. Також неможливо зарахувати періоди роботи позивача в ТОВ «ВО «Кремінь» з 01 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року, оскільки зазначений у трудовій книжці період не підтверджується даними з реєстру застрахованих осіб. Довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній не надавалося. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 19 жовтня 2022 року №31 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що необхідний страховий стаж становить 29 років, страховий стаж позивача складає 16 років 9 місяців 2 дні. До страхового стажу не було зараховано період роботи у колгоспі «Победа» Раданського району Кримської області з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, з 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року та з 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року у зв`язку з відсутністю в відомостей про участь в суспільному господарстві. Також, відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в ТОВ «ВО`Кремінь» з 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року у зв`язку із відсутністю інформації про роботу згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV (тут і в подальшому в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII(далі Закон № 1788-XII, тут і в подальшому в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27 листопада 1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників збоку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 ОСОБА_2 :

- 15 вересня 1980 року прийнята до членів колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області згідно поданої заяви (Прот.10 від 15 вересня 1980 року),

- 12 вересня 1981 року вибула з членів колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області за власним бажанням згідно поданої заяви (Пр.№6 від 12 вересня 1981 року);

- 20 квітня 1982 року прийнята в члени колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області (Пр. № 15 від 26 листопада 1982 року);

- 19 березня 10983 року вибула із членів колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області (Пр. № 15 від 26 листопада 1982 року);

- 01 жовтня 1983 року прйнята на посаду прибиральниці службових приміщень (Пр. № 63 від 01 жовтня 1983 року);

- 05 вересня 1985 року прийнята до членів колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області згідно поданої заяви (Пр. № 1 від 07 лютого 1986 року);

- 01 січня 1995 року вибула із членів прийнята до членів колгоспу «Победа» Радянського району Кримської області (Пр. № 5 від 25 липня 1995 року.

У трудовій книжці також містяться відомості про трудову участь позивача в суспільному господарстві, а також про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_2 відпрацювала у колгоспі «Победа» Радянського району Кримської області:

- за 1980 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 70, при встановленому мінімумі 7-;

- за 1981 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 175, при встановленому мінімумі 178;

- за 1982 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 185, при встановленому мінімумі 249;

- за 1983 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 45, при встановленому мінімумі 59;

- за 1985 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 75, при встановленому мінімумі 39;

- за 1986 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 250, при встановленому мінімумі 261;

- за 1987 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 250, при встановленому мінімумі 302;

- за 1988 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 250, при встановленому мінімумі 312;

- за 1989 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 250, при встановленому мінімумі 301;

- за 1990 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 250, при встановленому мінімумі 261;

- за 1991 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік - 230, при встановленому мінімумі 259;

- за 1992 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 230;

- за 1993 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 250;

- за 1994 рік - вироблених мінімумів трудової участі за рік 250.

Таким чином, позивач відпрацював в повному обсязі кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік понад встановлений мінімум протягом 1980 по 1994 роки.

В якості підстави для відмови в зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, зазначених періодів трудової діяльності позивача, відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 19 жовтня 2022 року №31 зазначено, що неможливо зарахувати до загального страхового стажу стаж роботи в колгоспі в період з 15 вересня 19080 року по 12 вересня 1981 року, з 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року, з 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року у зв`язку із відсутністю інформації про трудову участь в суспільному господарстві.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки чинним законодавством чітко визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не відповідають фактичним обставинам, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (обрахунку) пенсії.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а недотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Також, як вже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, з 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року та з 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року здійснювала трудову діяльність у колгоспі «Победа» Раданського району Кримської області, при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі, окрім 1995 року, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 12 вересня 1981 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, з 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року та з 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року у колгоспі «Победа» Радянського району Кримської області до страхового стажу позивача, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З приводу відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в ТОВ «ВО «Кремінь» з 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року у зв`язку із відсутністю інформації про роботу згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 2 статті 20 Закону №1058, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як зазначалось у рішенні раніше, частиною 1 статті 24 Закону №1058, в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 3 статті 20 Закону № 1058 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 10 статті 20 Закону №1058, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата ТОВ «ВО «Кремінь» за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Внаслідок невиконання ТОВ «ВО «Кремінь» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а, від 27 березня 2018 року по справі № 208/6680/16-(2/208/245/16).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати внесків до Пенсійного фонду, а, отже, наявність відповідної заборгованості підприємства не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи на періоди роботи в ТОВ «ВО «Кремінь» з 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2022 року.

Оскільки матеріалами справи підтверджується зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду, то наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в ТОВ «ВО «Кремінь».

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 19 жовтня 2022 року №31 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує, що обчислення спеціального та страхового стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за вислугу років з 03 вересня 2022 року, оскільки задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, може призвести до не відповідного розрахунку стажу за вислугу років та страхового стажу позивача.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року, 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року, 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 13 жовтня 2022 року та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що ..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 132, 139, 143, 241 246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 31 від 19 жовтня 2022 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди її роботи: з 15 вересня 1980 року по 12 вересня 1981 року, 20 квітня 1982 року по 19 березня 1983 року, 05 вересня 1985 року по 01 січня 1995 року, 03 січня 1995 року по 31 жовтня 2002 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років від 13 жовтня 2022 року, подану ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, 93400, .

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов