Справа № 340/693/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 340/693/22

адміністративне провадження № К/990/4782/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року

у справі №340/693/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з виконавчого комітету Знам`янської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час затримки виконання постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.05.2017 у справі № 389/3078/16-а (2-а/389/95/16) за період з 13.05.2017 по 05.01.2022 у сумі 1100319,97 грн (один мільйон сто тисяч триста дев`ятнадцять грн, 97 коп).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Знам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2017 року у справі № 389/3078/16-а (2-а/389/95/16) за період з 13 травня 2017 року по 05 січня 2022 року в сумі 875117,37 грн (вісімсот сімдесят п`ять тисяч сто сімнадцять гривень, тридцять сім копійок), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в адміністративній справі №340/693/22 скасовано та прийнято у справі нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Знам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 травня 2017 року у справі № 389/3078/16-а (2-а/389/95/16) за період з 13 травня 2017 року по 04 липня 2017 року в сумі 16590,73грн (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто гривень 73 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона не містить посилань на конкретний підпункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди позивача із оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанції та посиланням на нормативно-правові акти, що свідчить про формальний підхід скаржника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини 4 статті 328 КАС України.

У тексті касаційної скарги скаржником зазначено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, при цьому суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а щодо частини спірних правовідносин, на думку позивача, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо того, чи підлягає стягненню на користь поновленого працівника середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період, протягом якого рішення суду першої інстанції було скасовано постановою апеляційного суду, яка в подальшому була скасована касаційним судом і в кінцевому результаті рішення суду першої інстанції про поновлення працівника на роботі набрало законної сили.

Разом з тим, скаржник у подальшому зазначає, що висновок апеляційного суду не відповідає усталеній практиці Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а саме, викладеній у постановах від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №480/69/19, від 16 березня 2021 року у справі № 140/2819/19, від 12 жовтня 2021 року у справі №813/2837/18, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15, від 11 лютого 2021 року у справі №360/4491/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 812/1336/17, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19, від 22 грудня 2022 у справі № 620/219/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 640/10445/21, від 21 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, від 30 вересня 2019 року у справі № 2340/4462/18, від 24 вересня 2021 року у справі № 640/755/19, від 31 липня 2019 року у справі № 813/593/17, від 24 вересня 2019 року у справі № 826/16191/17, від 03 жовтня 2019 року у справі № 804/8042/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16, від 23 жовтня 2019 року у справі №826/9155/16, від 13 травня 2020 року у справі № 826/1001/16 щодо застосування статті 236 КЗпП України, статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, позивач посилається на постанови Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/213 5/17-а, від 08 листопада 2018 року у справі № 642/917/17, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 07 лютого 2019 року у справі № 2-а-1259/11, від 14 лютого 2019 року у справі № 2-а-2727/11/2209, від 14 лютого 2019 року у справі № 813/673/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 815/2345/13-а, від 27 грудня 2019 року у справі № 757/42871/15-а, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі №640/25836/20, від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20.

Однак, при цьому скаржник не вказує жоден із пунктів частини 4 статті 328 КАС України, що не є належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Також, слід зазначити, що в першому випадку скаржник зазначає, що існує висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 236 КЗпП України, статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», однак в іншому випадку посилається на відсутність висновку щодо застосування вказаних норм. Але такі підстави є взаємовиключними, та не можуть вважатись судом належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №340/693/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська