Справа № 580/5513/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5513/22 Суддя першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняту у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - Відповідач-1, Департамент) про:

- визнання протиправними дій Відповідача-1 щодо виплати Позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у неповному розмірі;

- зобов`язання Відповідача-1 нарахувати та сплатити Позивачу щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 354,00 грн;

- визнання протиправною бездіяльності Відповідача-1 щодо невиплати Позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік;

- зобов`язання Відповідача-1 нарахувати та сплатити Позивачу щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 9 670,00 грн;

- стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача неотриману щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2021-2022 роки у розмірі 17 024,00 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 залучено до участі у справі Міністерство соціальної політики України в якості співвідповідача (далі - Відповідач-2, Мінсоцполітики України).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 позову заяву ОСОБА_1 до Департаменту в частині позовних вимог про виплату Позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. При цьому суд першої інстанції виходив з того, оскільки про суму виплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2021 рік ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися 06.05.2021 у день її отримання на картковий рахунок, то останнім днем звернення до суду було 06.11.2021. Відтак, за висновком суду, введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 не може бути підставою для поновлення Позивачу строку звернення до суду із цими позовними вимогами, адже шестимісячний строк сплинув раніше указаної події.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано положення ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) щодо права особи отримати разову грошову допомогу до 5 травня до 30 вересня відповідного року, позицію Верховного Суду щодо застосування цієї норми та у зв`язку з цим введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 та проживання особи у місті Маріуполі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.02.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд прийшов до правильного висновку про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами, оскільки про суму виплачених коштів до 5 травня за 2021 рік останній дізнався або повинен був дізнатися 06.05.2021, що робить неспроможним посилання апеляційної скарги як на ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так і на практику Верховного Суду щодо її застосування. Підкреслює, що Маріупольська міська територіальна громада перебуває у тимчасовій окупації, а з 27.02.2022 Департамент було відключено від усіх державних сервісів та програм нарахування та виплати державних допомог.

Відзиву на апеляційну скаргу від Мінсоцполітики України не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 продовжено строку розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач був обізнаний про розмір виплаченої до 5 травня за 2021 рік разової грошової допомоги 06.05.2021, то його посилання на необхідність обчислення строку звернення до суду з 30.09.2021 є помилковим, а відтак такий строк сплинув 06.11.2021 і подальше введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 на вирішення питання про дотримання строку звернення до суду не впливає.

Однак з такими висновками судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд у справі № 640/5645/19 (постанова від 23.09.2020) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Як зазначено у згаданому рішення Верховного Суду: «Постановляючи оспорювану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, зазначивши, що він не навів будь-яких доводів та не надав доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Однак, матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.».

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції з урахуванням наведених вище позицій Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи ч. 3 ст. 123 КАС України, помилково залишив позовну заяву без розгляду, оскільки в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду.

Крім того, судова колегія зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, предметом цього спору є, зокрема, незгода ОСОБА_1 з розміром нарахованої та виплаченої Департаментом 06.05.2021 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік. При цьому, як свідчать матеріали справи, початок перебігу строку звернення до суду ОСОБА_1 пов`язує з 30.09.2021, тобто з днем, коли особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 підкреслено, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

У свою чергу, зокрема, у постановах від 22.07.2021 у справі №420/718/21, від 30.09.2022 у справі №140/16998/21 та від 23.01.2023 у справі № 953/18179/21, спірні питання в якій є аналогічними справі №580/5513/22, Верховний Суд наголосив на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, указаним Законом встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги, для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

Судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, а також у постанові від 14.08.2018 у справі №473/2190/17, перебіг шестимісячного строку звернення Позивача до суду із цим позовом за 2021 рік слід обраховувати з 30 вересня цього ж року.

Викладене з урахуванням наведеного вище правозастосування Верховним Судом положень ч. 4 ст. 17-1 Закону свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що 06.05.2021 (день отримання ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік) є датою, з якою законодавець пов`язує початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду із цим позовом.

У площині наведеного суд апеляційної інстанції зауважує, що, як вже неодноразово було підкреслено вище, шестимісячний строк звернення до суду із позовними вимогами про нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік повинен обраховуватися з 30.09.2021. Відтак такий строк завершився 30.03.2022.

Разом з тим, загальновідомою обставиною є те, що 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а місто Маріуполь, в якому з листопада 2021 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 (а.с. 9), з перших днів повномасштабної війни зазнавало масштабних бомбардувань, перебувало в облозі та у подальшому з травня 2022 року є тимчасово окупованим.

У постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні, як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №640/4426/22, додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Як було встановлено раніше, на час введення воєнного стану в Україні зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 було місто Маріуполь. За твердженням Позивача, лише після виїзду на підконтрольну України територію, зокрема, до міста Черкаси на початку листопада 2022 року, в останнього з`явилася можливість звернутися до суду із цим позовом. Ці обставини, на переконання судової колегії, підтверджуються, зокрема, відомостями довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №7101-, яка видана ОСОБА_1 03.11.2022 (а.с. 10).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується існування об`єктивних та незалежних від волевиявлення Позивача перешкод для звернення останнього до суду із цими позовними вимогами до 30.03.2022. Відтак позиція суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду без поважних причин є помилковою і такою, що не враховує як правове регулювання спірних правовідносин, так й обставини, які зумовили несвоєчасність такого звернення.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог не було правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 01 березня 2023 року.