Справа № 580/811/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року справа № 580/811/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 19.12.2022 №7558-7587/Є-03/8-2300/22, щодо зарахування у стаж роботи судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981 (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990 (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994 (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016 (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснення його перерахунку і виплати у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботі судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981 (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990 (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994 (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016 (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, та здійснити його перерахунок і виплату в розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020, без обмеження граничного розміру з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач безпідставно не врахував позивачу вищевказані періоди навчання, служби в армії та роботи на посаді слідчого до стажу роботи для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою суду від 10.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

20.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позову відмовити. Вказував, що для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці зараховується виключно стаж на посаді судді. Тому відсутні підстави для врахування інших періодів навчання, служби та роботи для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з даними розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , за підписом голови Апеляційного суду Черкаської області В.М. Бабенка, стаж позивача становить 35 років 5 місяців 8 днів, зокрема:

- служба в радянській армії з 22.04.1979 до 16.06.1981;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985;

- служба в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990;

- народний суддя Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994;

- член Черкаського обласного суду, суддя апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016.

Вказані періоди також підтверджуються: військовим квитком від 22.04.1979 серії НОМЕР_1 ; дипломом Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського від 29.06.1985 серії МВ №011871; трудовою книжкою від 05.01.1979 серії НОМЕР_2 ; послужним списком служби позивача в МВС.

З 14.12.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

На підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №580/3161/20 позивачу здійснено перерахунок грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів на підставі довідки Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020 у розмірі 62% суддівської винагороди.

На заяву позивача від 10.11.2022 про зарахування до стажу роботи судді військової служби, половини періоду навчання у вищому навчальному закладі, служби в органах внутрішніх справ та проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу, відповідач листом від 19.12.2022 №7558-7587/Є-03/8-2300/22 повідомив, що законодавчих підстав для обчислення грошового утримання судді з урахуванням вказаного стажу немає.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.137 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VIII), чинного з 30 вересня 2016 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, наведеною нормою права, яка була чинна на час звернення позивача за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання (10.11.2022), не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді період служби в армії, половини періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та служби в органах внутрішніх справ.

Однак, у період роботи позивача на посаді судді, зокрема, до 30 вересня 2016 року чинним був Закон України від 07.07.2010 №2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №2453-VI), п.11 Перехідних положень якого було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд врахував правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо зарахування половини періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді, викладену у постанові від 19.06.2018 (справа №243/4458/17), яка обов`язкова для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Так, Верховний Суд у вказаному рішенні, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування у тому числі періодів навчання до суддівського стажу, зазначив, що підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час призначення позивача на посаду судді.

Про необхідність застосування саме такого порядку визначення суддівського стажу свідчать також і наступні зміни, внесені до Закону №1402-VIII, зокрема, Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким пункт 34 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів», який був чинним на час роботи позивача на посаді судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів від 3 вересня 2005 року №865 було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, чинним на час призначення позивачу довічного грошового утримання, передбачалося безумовне зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, періоду військової служби та роботи слідчим, у випадку роботи особи на посаді судді не менш як 10 років.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 11.11.2020 у справі №243/4501/17, від 14.12.2020 у справі №592/4591/17, від 31.03.2021 у справі №419/356/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21.

Як установлено судом, позивач працював на посаді судді з 09.04.1990 до 13.12.2016, тобто більше 10 років.

З 22.04.1979 до 16.06.1981 проходив службу в радянській армії, з 01.09.1981 до 01.07.1985 навчався на денному факультеті в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, з 01.08.1985 до 08.04.1990 працював слідчим та старшим слідчим Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період служби в радянській армії, половина періоду навчання позивача за денною формою у Харківському юридичному інституті та час роботи на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, з урахуванням вказаних вище періодів, що підтверджується також розрахунком за підписом голови Апеляційного суду Черкаської області В.М. Бабенка, стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 35 років 5 місяців 8 днів.

Тому бездіяльність відповідача щодо зарахування вищевказаного стажу, суд вважає необґрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з урахуванням стажу позивача його щомісячне довічне грошове утримання має становити 80% суддівської винагороди (50% за 20 років стажу та 30% додатково за 15 років понаднормового стажу).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» («Doran v. Ireland», заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» («Salah Sheekh v The Netherlands»; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо зарахування вищевказаного стажу для обчислення щомісячного грошового утримання позивача та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період строкової служби в радянській армії, половину навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті та роботи на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області, - та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 №04-24/74/2020.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок щомісячного грошового утримання без обмеження граничного розміру, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, поновленню підлягають порушені права позивача.

Оскільки відповідач не здійснював перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням вищевказаного стажу та, відповідно, не обмежував розмір довічного грошового утримання позивача, вищевказана позовна вимога направлена на захист прав позивача, що не були порушені. Тому вона є передчасною та не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці: службу в радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981, половину строку навчання на денному факультеті у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, роботу на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області з 01.08.1985 до 08.04.1990, - та здійснення перерахунку і виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди, визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 №04-24/74/2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: службу в радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981, половину строку навчання на денному факультеті у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, роботу на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області з 01.08.1985 до 08.04.1990, - та здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці розмірі 80% суддівської винагороди, визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 №04-24/74/2020, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ