Справа № 340/3085/22
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3085/22

провадження № 2-ап/340/43/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (Відповідач 1) та Державної казначейської служби України (також Відповідач 2) про стягнення майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд стягнути з державного бюджету України на відшкодування майнової шкоди 70489,59 грн. та моральної шкоди 25000 грн..

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив те, що набув права на відшкодування майнової шкоди в розмірі 70489,59 грн., завданої Відповідачем 1 безпідставною відмовою у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року за рахунок коштів державного України. Крім того, як вказав Позивач, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з безпідставно витраченими коштами, розмір якої він оцінює у сумі 25000 грн..

Представник Відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позовна вимога стосовно матеріальної шкоди є передчасною та має під собою правових обґрунтувань. Стосовно моральної шкоди, то Позивачем не було надано суду належних доказів заподіяння йому такої шкоди та належних обґрунтувань її розміру (а.с.90-92).

Представник Відповідача 2 також заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що до Головного управління відповідних рішень суду про безспірне списання коштів на користь Позивача з державного бюджету та/або місцевих бюджетів не надходило. Крім того, незгода Позивача з прийнятими контролюючим органом повідомленнями-рішеннями, які були оскаржені в передбаченому ПК України порядку, з наступним їх скасуванням, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди (а.с.83-84).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області (Кропивницька ДПІ) з 12.01.2021.

Позивач, через електронний сервіс "Дія", подав до контролюючого органу заяву від 12.01.2021 за № 81 про застосування спрощеної системи оподаткування на 3 групу 5% з 12.01.2021.

Водночас, враховуючи, що станом на 12.01.2021 в інтегрованій картці платника податків рахувалась заборгованість в сумі 208089,57 грн., Позивачу було відмовлено у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021, про що повідомлено рекомендованим листом №45/АП/11-28-59-01 від 13.01.2021 (а.с.56).

Доказів оскарження такого рішення контролюючого органу суду не надано.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Кіровоградській області, відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, згідно з пп.266.7.2 п.266 ст.266 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1123 від 12.06.2020, яким Позивачу було визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 208089,57 грн. (а.с.55).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №340/924/21 (набрало законної сили 23.11.2021) визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1123 від 12.06.2020.

Як зазначив представник Відповідача 1, контролюючим органом було опрацьовано рішення суду та станом на 01.11.2022 заборгованість Позивача у картці відсутня.

Перебуваючи на загальній системі оподаткування за 2021 рік Позивачем було задекларовано суму одержаного доходу 501625,15 грн.; витрати, пов`язані із господарською діяльністю 11518 грн.; суму чистого оподаткованого доходу 490106,92 грн.. За 2021 рік Позивачем сплачено ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військовий збір в сумі 7351,60 грн. (а.с.57-62).

З 01.01.2022 Позивача, на підставі його заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 10.12.2021, зареєстровано платником єдиного податку на 3 групу 5% (а.с.63-66).

Враховуючи вищевказане, Позивач вважає, що оскільки судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми Ф №0-1123 від 12.06.2020 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 208089,57 грн., отже Відповідач1 безпідставно відмовлено у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021, у зв`язку з чим він поніс додаткові витрати зі сплати податків на загальну суму 70489,59 грн. (95570,85 грн. (ПДФО + військовий збір) 25081,26 грн. (5% з суми одержаного доходу (501625,15 грн.).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 ПК України).

Згідно з п.21.3 ст.21 ПК шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності.

Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Згідно до пункту 114.1 статті 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових осіб.

Відповідно до пункту 114.2 статті 114 ПК України шкода заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.

Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

Пунктом 114.4 статті 114 ПК України визначено, що шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.

Отже, особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 ПК України, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Так, згідно з пунктом 128.1 статті 128 ПК України податковими правопорушеннями контролюючих органів є протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону.

Податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення, є, зокрема, безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків (пункт 128.2 статті 128 ПК України).

У спірних правовідносинах судом встановлено, що станом на 12.01.2021 за Позивачем рахувалась заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 208089,57 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № 0-1123 від 12.06.2020, приймаючи яке контролюючий орган керувався приписами ст.ст.54, 266 ПК України.

Водночас, враховуючи рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №340/924/21, станом на 01.11.2022 така заборгованість Позивача у картці відсутня.

При цьому, відмовляючи у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 контролюючий орган керувався пп.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України, що згідно до п. 128.2 ст. 128 ПК України не є податковим порушенням, відшкодування шкоди за вчинення якого згідно з п.114.2 ст.114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення.

Також враховано, що Позивачем не оскаржено рішення про відмову у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021, а за 2021 добровільно сплачено ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військовий збір в сумі 7351,60 грн., що не може вважатись заподіяною шкодою.

Відтак, позовна вимога щодо стягнення з державного бюджету майнової шкоди в сумі 70489,59 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги Позивача про стягнення з державного бюджету моральної шкоди у сумі 25000,00 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пленуму Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач вказує, що йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з безпідставно витраченими коштами.

Водночас, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння Позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Таким чином, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 77 КА України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько