Справа № 380/8031/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/8031/21
У Х В А Л А

про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та про накладення штрафу

27 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Ненчук О.І,

за участі:

представника позивача не прибув,

представника відповідача -не прибув,

розглянувши у м. Львові у судовому засіданні клопотання з питань судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року, як учаснику бойових дій, у розмірі 3-ох мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради нарахувати та виплати ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 року у розмірі 3-ох мінімальних пенсій за віком.

Львівський окружний адміністративний суд від 06.09.2021 у справі №380/8031/21 адміністративний позов задовольнив частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального населення Бориславської міської ради Львівської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі менше трьох мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління праці та соціального населення Бориславської міської ради Львівської області (; місцезнаходження: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Грушевського, 7) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

25.11.2021 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №380/8031/21.

Ухвалою від 25.11.2022 суд заяву про встановлення судового контролю задовольнив частково. Зобов`язав Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради Львівської області протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 06.09.2021 року у справі №380/8031/21.

Вказана ухвала направлялась відповідачу через систему ЄСІТС, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 25.11.2022.

Однак, у встановлений строк та до теперішнього часу відповідач звіт про виконання рішення суду не подав.

07.02.2023 від позивача надійшло клопотання про надання звіту про виконання рішення у справі.

Вказану заяву суд призначив до розгляду у відкритому судовому засіданні.

27.02.2023 позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 27.02.2023 не прибули.

Тому суд дійшов висновку про можливість розгляду такої заяви за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені ст. 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в п. 43 рішення від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В п. 2.1 мотивувальної частини рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Також ч. 2-4 ст. 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Метою продовження процесуального строку, встановленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

З огляду на матеріали справи, відповідач, вимоги ухвали суду від 25.11.2022 про подання звіту про виконання рішення в даній справі у встановлений судом строк не виконав.

Суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі № 704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Зважаючи на невиконання останнім ухвали суду від 25.11.2022 та неподання жодних доказів щодо виконання рішення суду від 08.09.2021, суд приходить до висновку, що рішення суду не виконано, докази, що свідчать про виконання судового рішення станом на час розгляду заяви позивача про подання звіту про виконання судового рішення не подано.

Таким чином, відповідачем не реалізовано завершення судового процесу у даній справі, оскільки не досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення.

Враховуючи те, що в строки, встановлені судом, а також на теперішній час відповідачем не було надано відповідного звіту чи доказів, що свідчать про виконання рішення суду, з метою недопущення порушення прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність встановити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № 380/8031/21.

Суд повторно звертає увагу відповідача, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та приписів КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Стосовно застосування штрафу до керівника відповідача, суд зазначає таке.

Як зазначалось судом вище, відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 382 КАС України, половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, розглядаючи питання накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити керівника, відповідального за виконання постанови. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, фактично виконали рішення суду, то саме лише неподання звіту не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Так, відповідачем не подано звіт про виконання рішення суду, не надано письмових пояснень та відповідних доказів щодо причин не подання такого звіту, не зазначено про наявність чи відсутність поважних причин такої бездіяльності.

Наведене вказує про наявність правових підстав як для встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення, так і накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду, з цією метою, правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист.

Так, суд враховує, що після встановлення по даній справі судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення пройшов тривалий строк, наданий відповідачу для виконання рішення суду.

При цьому рішення суду після набрання ним законної сили залишається невиконаним більше 1,5 роки. В той же час, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення конкретних дій для організації процесу його виконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про достатність підстав для накладення штрафу у відповідності до ч. 2 ст. 382 КАС України на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 було визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення ч. ч. 2, 3, 6, 8 ст. 267 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 - прим.), які передбачають право суду накладати штрафи на посадових осіб, у тому числі керівників колегіального органу, за невиконання суб`єктом владних повноважень постанови суду або неподання звіту про виконання судового рішення.

Отже, суд вважає за необхідне накласти на керівника Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради штраф відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 382 КАС України в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за невиконання рішення суду у цій справі, стягнувши половину суми штрафу на користь ОСОБА_1 , іншу частину - до Державного бюджету України.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено, що в 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2684 гривні.

Таким чином, розмір накладеного на керівника Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради становить 53680 гривень (2684 гривень х 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), половину якого в сумі 26840 гривень належить стягнути на користь позивача, а іншу половину у розмірі 26840 гривень - до Державного бюджету України.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подання звіту про його виконання.

Підставою для встановлення звіту є невиконання судового рішення повністю чи в частині, тоді як підставою для відмови у встановленні звіту може бути виконання судового рішення.

Суд приходить до висновку, що враховуючи положення частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку, окрім застосування штрафу належить зобов`язати відповідача протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 06.09.2021 у справі №380/8031/21.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 КАС України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Керуючись ст. ст. 14, 248, 256, 294, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати (; місцезнаходження: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Грушевського, 7) Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради Львівської області протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 06.09.2021 у справі №380/8031/21.

Накласти на керівника Управління соціального захисту населення Бориславської міської ради, відповідального за виконання судового рішення, штраф за невиконання рішення суду у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнення штрафу здійснити відповідно до частини 3 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення половини суми штрафу, що становить 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень на користь ОСОБА_1 , іншу половину у розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) стягнути на користь Державного бюджету України.

Ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби. З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.03.2023.

Суддя Потабенко В.А.