Справа № 120/13301/21-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13301/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський Олександр Ванадійович

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

01 березня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 4419/488/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що позивач порушив вимоги трудового законодавства та допустив до роботи п`ятьох працівників, з якими не було укладено трудових договорів та не повідомлено органи ДПС про прийняття працівників, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 4419/488/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021 винесена правомірно.

Позивач не скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання за КВЕД 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний)". Адресами здійснення господарської діяльності є: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Відповідно до наказу №776-О від 09.07.2021 управлінням Держпраці у Вінницькій області з метою виявлення неоформлених трудових відносин видано направлення на проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами здійснення ним господарської діяльності із зазначенням строку проведення заходу з 09.07.2021 по 22.07.2021.

09.07.2021, 12.07.2021 та 14.07.2021 головним державним інспекторами праці відділу з питань додержання законодавства про працю управління Держпраці у Вінницькій області Новак Вікторією Володимирівною та за участю головних державних інспекторів праці Підлубної Тетяни Юріївни та Григоренка Олега Віталійовича проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами здійснення ним господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_1 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 "); АДРЕСА_2 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 "); АДРЕСА_3 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 "); АДРЕСА_4 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 "); АДРЕСА_5 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 ").

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ВН4419/488/АВ від 22.07.2021 та винесено припис про усунення виявлених порушень № №ВН4419/488/АВ/П.

Відповідно до детального опису виявлених порушень під час інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог частини 1 статті 21, частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України № 413.

Зокрема, інспекторами праці встановлено допущення ФОП ОСОБА_1 до роботи без повідомлення територіальних органів Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу осіб: ОСОБА_2 з 09.07.2021, ОСОБА_3 приблизно з червня 2021 року, ОСОБА_4 з 08.07.2021, особу жіночої статі, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 з 14.07.2021, особу жіночої статі, яка ідентифікувати себе відмовилась, проте в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал.

Позивач зі змістом акта №ВН4419/488/АВ від 22.07.2021 ознайомився, проте відмовився від його підписання, а тому вказаний акт із додатками (в тому числі диском відеофіксації), приписом та попередженням був надісланий йому рекомендованим листом. Правом на подання зауважень до акту та надання будь-яких інших документів Управлінню Держпраці у Вінницькій області позивач не скористався.

30.08.2021 начальником управління Держпраці у Вінницькій області винесено постанову №ВН4419/1488/АВ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 300000 грн за порушення ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 24 КЗпП України та Порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначено статтею 4 Закону № 877-V, відповідно до частин 1, 4 якої державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 статті 2 цього Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 № 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823).

Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 6, 8 Порядку №823 визначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування, зокрема шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю. Документи, одержані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування. Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

За приписами пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (п.11).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений "Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок №509, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються, зокрема, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №823 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з' приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

При цьому забороняється допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. Тобто відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин. Особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, підприємства.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Так, згідно з висновками акту інспекційного відвідування, позивачем допущено до роботи 5 осіб, без укладення трудових договорів, оформлених відповідними наказами про прийняття таких осіб на роботу, та не подано повідомлення до податкового органу про прийняття працівників на роботу, за що позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ст.265 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

В обгрунтування правомірності притягнення позивача до відповідальності, відповідач зазначає, що позивачем допущено до роботи без оформлення трудових відносин ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особу, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 та особу жіночої статі, яка відмовилася себе ідентифікувати, та яка магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал.

Висновок про допуск позивачем до роботи без оформлення трудових відносин ОСОБА_2 ґрунтується на тому, що ОСОБА_2 09.07.2021 о 14:20 год здійснювала продаж товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно з інформацією, наданою Держпраці України, у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований реєстратор розрахункових операцій. Враховуючи вимоги Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та вимоги п. 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336, оскільки в даному магазині встановлено РРО, який зареєстрований на ФОП ОСОБА_1 , відповідач зробив висновок, що працівник ОСОБА_2 здійснювала продаж тютюнових виробів саме в інтересах позивача.

Однак, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи міститься трудовий договір між працівником і фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю, укладений 09.07.2021 між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , наказ (розпорядження) № 1 від 09.07.2021 про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_2 , повідомлення від 09.07.2021 про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_2 .

Крім того, 12.07.2021 позивачем інспектору праці надано усні пояснення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 діяльність ним не здійснюється, в тому числі і з продажу підакцизних товарів. Зазначено, що за вказаною адресою свою діяльність провадить ФОП ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, та в інтересах якої здійснює продаж товарів.

Водночас, обставин щодо перебування вказаної особи у трудових відносинах з позивачем, виконання робіт з відома, за дорученням та в його інтересах, отримання заробітної плати від позивача, інспекторами не встановлено та до акта інспекційного відвідування не долучено, відповідних доказів матеріали справи не містять. Наявність у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій не доводить, що ОСОБА_2 здійснювала трудові функцій саме в інтересах позивача. Продаж підакцизного товару не є належним та достатнім доказом того, що зазначена особа перебувала в трудових відносинах з позивачем.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що позивачем допущено до роботи ОСОБА_3 , колегія суддів встановила наступне.

Так, в акті інспекційного відвідування зафіксовано, що 09.07.2021 о 15:10 год зазначена особа здійснювала продаж товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_4 . В своїх поясненнях інспектору праці зазначила, що працює в магазині приблизно місяць, при стажуванні здійснювала продаж товарів, трудового договору не підписувала, але віддала документи для його оформлення.

19.07.2021 позивачем на вимогу інспектора праці надано копії трудових договорів, наказів про прийняття на роботу та повідомлень про прийняття працівника на роботу. Зокрема, надано трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від 08.07.2021, наказ (розпорядження) від 08.07.2021 №5 про прийняття на роботу з 09.07.2021, повідомлення про прийняття на роботу від 09.07.2021. Вказані докази долучені до матеріалів справи.

Відтак, висновки відповідача про допуск позивачем до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформлення відповідного наказу про прийняття на роботу, та неподання повідомлення до податкового органу про прийняття працівника на роботу, спростовується матеріалами справи.

Крім того, позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, на підставі висновків інспекторів праці про те, що 09.07.2021 з 13:40 год по 14:50 год. в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 знаходились дві особи жіночої статі, які здійснювали продаж товару, одна з осіб ( в платті синього кольору) ідентифікувати себе відмовилась, друга особа жіночої статі (в чорній кофтинці) також ідентитфікувати себе відмовилась та пояснила інспектору праці, що за всіма питаннями необхідно звернутись до керівництва. Надалі, 12.07.2021 ФОП ОСОБА_1 усно пояснив, що особою в чорній кофтинці була ОСОБА_4 , а також надав копію трудового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 08.07.2021, наказ про прийняття на роботу №4 від 08.07.2021 та повідомлення до податкового органу про прийняття працівника на роботу від 09.07.2021.

Отже, висновки відповідача про те, що позивач допустив ОСОБА_4 до виконання посадових обов`язків без оформлення трудових відносин не відповідають встановленим у справі обставинам та спростовуються наданими позивачем письмовими доказами.

Стосовно особи жіночої статі, яка відмовилася себе ідентифікувати, та яка в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал, колегія суддів зазначає, що для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої ст. 265 КЗпП України, необхідно чітко встановити факт допуску працівника до роботи без належного оформлення трудових відносин, який підтверджено належними доказами.

Водночас, з акту інспекційного відвідування не можливо встановити за неоформлення трудових відносин з якою саме особою, яка знаходилась в магазині за адресою: АДРЕСА_3 , позивача притягнуто до відповідальності. Колегія суддів також враховує, що пояснень щодо перебування вказаної особи у трудових правовідносинах з позивачем, виконання робіт з відома, за дорученням та в його інтересах, отримання заробітної плати від позивача, інспекторами від вказаної особи відібрано не було та до акта інспекційного відвідування не долучено. Крім того, з наданих до суду відеодоказів неможливо однозначно встановити в діях зазначеної в акті невстановленої особи ознак роботи найманого працівника.

Оцінюючи доводи апелянта про допущення позивачем до роботи особи, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 , судом встановлено, що в акті інспекційного відвідування зазначено, що 14.07.2021 о 17:05 год у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою АДРЕСА_5 особа на ім`я ОСОБА_5 надавала консультацію покупцеві, від надання пояснень інспектору праці відмовилась, проте зазначила, що зайшла допомогти начальнику, а саме "Ляшку Славіку", колегія суддів дійшла наступного висновку.

Сама по собі інформація, викладена в акті заходу державного нагляду, не є належним, достовірним та достатнім доказом вчинення роботодавцем правопорушення. Висновки акту повинні ґрунтуватись на основі інформації, отриманої в ході проведення інспекційного відвідування, яка підтверджується зібраними відповідними доказами.

Водночас наданий відповідачем відеоматеріал не містить доказів виконання особою, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 , функцій продавця та здійснення нею продажу товарів у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою АДРЕСА_5 .

Колегія суддів також враховує, що єдиним доказом, який, на думку відповідача, підтверджує висновки акту від 22.07.2021 та правомірність винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 4419/488/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021, є відеозапис, доданий до матеріалів справи.

Однак, дослідивши наявний в матеріалах справи диск, судом встановлено, що на ньому відображено певні фрагменти відеозаписів, здійснених в різні проміжки часу, в різних місцях, із різними особами. Водночас, із відеофайлів не можливо встановити об`єкти, на яких проведено перевірку, осіб, яких зафіксовано, а також чи перебували вказані особи у трудових відносинах з позивачем, виконували роботу з відома, за дорученням та в його інтересах, отримували заробітну плату від позивача.

В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням усіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують обставини, викладені в акті №ВН4419/488/АВ від 22.07.2021. Під час судового розгляду справи доводи апелянта про наявність у позивача порушень законодавства про працю, за які останній може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, не знайшли свого підтвердження належними та достатніми доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про нявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 4419/488/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.