Справа № 420/2678/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/2678/22

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В., представника позивача (апелянта) - Бойко І.О. та представника відповідача - Яцишена Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Парк» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 08.06.2022р.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Парк» до Міністерства культури та інформаційної політики України та третьої особи - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про скасування припису та постанови, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2022р. ТОВ «Лідер-Парк» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України та 3-ї особи - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської ОДА, в якому просило суд:

- скасувати припис Міністерства культури та інформаційної політики України від 26.04.2021р. №513/6.11.6, винесений щодо нього;

- визнати протиправною та скасувати постанову Міністерства культури та інформаційної політики України про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 19.08.2021р. №982/6.11.6 про притягнення його до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємство позивача було необґрунтовано та безпідставно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, та оскільки спірні рішення прийняті з порушенням процедури, не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, вони підлягають скасуванню, як протиправні.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Лідер-Парк» - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 19.10.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2022р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

08.11.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено дану справу до розгляду в порядку письмового провадження.

21.11.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача категорично заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022р. апеляційну скаргу ТОВ «Лідер-Парк» призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін на 23.02.2023р.

У додаткових пояснення, що надійшли на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду 21.02.2023р., представник відповідача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Лідер-Парк», а рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача (апелянта) підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні.

Представник відповідача в судових засіданнях суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача не визнав та мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Представник 3-ї особи в жодне судове засідання суду не з`явилися з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлений.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, а також виступи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Спірна земельна ділянка на Лідерсівському бульварі, 7 та Лідерсівському бульварі, 9 у м.Одесі, згідно з «Історико-архітектурним опорним планом, проектом зон охорони та визначення меж історичних ареалів м.Одеси» (затв. наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08), розташовується в межах Центрального історичного ареалу м.Одеси.

Згідно з актом огляду, складеним 04.03.2021р. головним спеціалістом Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської ОДА, за вказаними вище адресами зафіксовано проведення земельних та будівельно-монтажних робіт (в межах земельної ділянки), огородження території будівельним парканом (з металопрофілю), відсутність інформаційного стенду, наявність будівельної техніки, присутність виконавців будівельних робіт, рух вантажного транспорту та наявність бетонних конструкцій.

До вказаного акту огляду від 04.03.2021р. також було додано: фото-фіксацію на 2 арк. та схему розташування об`єктів огляду на 1 арк.

22.03.2021р. листом Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської ОДА №01-12/1392 відповідача було повідомлено про те, що працівником Департаменту 04.03.2021р. було проведено перевірку земельної ділянки за адресою Лідерсівський бульвар, 7 та Лідерсівський бульвар, 9 у м.Одеса та прилеглої території і зафіксовано проведення земельних та будівельно-монтажних робіт.

26.04.2021р. Міністерством культури та інформаційної політики України на адресу ТОВ «Спорт-Сервіс» та ТОВ «Лідер-Парк» було видано припис №513/6.11.6, яким вимагалось:

1) негайно припинити проведення земляних та будь-яких інших будівельних робіт на об`єкті «Будівництво готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: м.Одеса, Приморський район, Лідерсівський бульвар, 7, Лідерсівський бульвар, 9 та благоустроєм прилеглої території», які виконуються в межах Центрального історичного ареалу м.Одеси й комплексної охоронної зони історичного центру міста (наказ Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08) з порушенням вимог ч.4 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» без відповідних погоджень та доказів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

2) вжити заходів із приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

27.05.2021р. фахівцем Департаменту культури, національностей, релігії та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської ОДА проведено обстеження земельної ділянки, розташованою за адресою: Лідерсівський бульвар, 7 та 9, яка знаходиться в межах Центрального історичного ареалу, визначеного науково-практичною документацією «Історико-архітектурний опорний план, проект зон охорони та визначення меж історичних ареалів м.Одеси» (затв. наказом Міністерства культури та туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08).

За наслідками зазначеного обстеження було складено акт огляду від 27.05.2021р., відповідно до якого навколо будівель встановлено металевий будівельний паркан, на час огляду були присутні виконавці робіт, проводились будівельні роботи, на території будівельного майданчика улаштовано залізобетонні конструкції, інформаційний щит щодо об`єкт відсутній.

При цьому, на вимоги посадової особи облдержадміністрації щодо припинення будівельних робіт на земельній ділянці, розташованою за адресою: м.Одеса, Лідерсівський бульвар 7 та 9, представником замовника були надані письмові пояснення щодо незаконності зазначених вимог.

Таким чином, згідно з даним актом від 27.05.2021р., вимоги припису Міністерства культури та інформаційної політики України від 26.04.2021р. №513/6.11.6 були проігноровані.

Далі, за результатами опрацювання матеріалів, наданих Одеською ОДА листом від 15.06.2021р. за №4850/8/01-33/5212/2-21, зокрема, акта огляду від 27.05.2021р. на Лідерсівському бульварі 7, 9, у м.Одесі, працівниками Міністерства культури та інформаційної політики України 22.07.2021р. було складено акт про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини, який листом від 23.07.2021р. №8626/6.11.6 надіслано ТОВ «Спорт-Сервіс» і ТОВ «Лідер-парк» (отримано 09.08.2021р.).

19.08.2021р. на підставі вказаних вище матеріалів перевірки уповноваженою особою відповідача було винесено постанову №982/6.11.6, якою на ТОВ «Лідер-Парк» за порушення законодавства про охорону культурної спадщини було накладено фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 170000 грн., яку надіслано на адресу підприємства рекомендованим листом на юридичну адресу та отримано останнім - 26.08.2021р.

Не погоджуючись із правомірністю винесених відповідачем рішень, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності законних підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходиться за її межами.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-V, вказаний Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно зі ст.1 цього Закону, державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, стосовно виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання і забезпечення інтересів суспільства, зокрема, належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.1 ст.2 Закону №877-V).

Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, норми Закону №877-V підлягають застосуванню до правовідносин, що виникають у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарської діяльності вимог законодавства у відповідній сфері.

Предметом регулювання означеного вище нормативно-правового акту є повноваження органів державного нагляду (контролю) їх посадових осіб, а також межі та порядок реалізації відповідних повноважень.

Разом із тим, преамбула Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000р. №1805-III закріплює те, що даний Закон регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини із метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Охороною культурної спадщини, за визначенням ст.1 Закону №1805-III, вважається система правових, організаційних, фінансових та матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів із обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація та державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування і музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Предметом охорони об`єкта культурної спадщини є характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що під час здійснення охорони культурної спадщини, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини, уповноважені органи державної влади у своїй діяльності повинні керуватися приписами спеціального нормативно-правового акту, а саме Закону №1805-III.

Враховуючи, що контролюючий орган фактично не здійснював заходів державного контролю, оскільки не перебував на території будівництва та не проводив перевірки суб`єкта містобудівної діяльності, а вживав виключно охоронних заходів шляхом проведення візуального огляду, судова колегія вважає, що до спірних правовідносин положення Закону №877-V не застосовуються.

Аналогічна правова позиція з цих спірних питань викладена у постановах Верховного Суду від 21.08.2019р. у справі №826/12524/18 та від 28.11.2019р. у справі №826/2440/18.

Означене у повному обсязі спростовує доводи позивача стосовно того, що у межах спірних правовідносин, контролюючим органом порушено, передбачену у ст.7 Закону №877-V, процедуру проведення державного нагляду (контролю).

Що ж стосується суті встановленого відповідачем порушення позивача, а саме здійснення робіт із будівництва на території історичного ареалу м.Одеси без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, Департаментом архітектури та містобудування ОМР було видано ТОВ «Спорт-Сервіс» і ТОВ «Лідер-парк» та затверджено наказом від 22.06.2020р. за №01-06/178 «Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва»: «Будівництво готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: м.Одеса, Приморський район, Лідерсовський бульвар, 7 та Лідерсовський бульвар, 9, та благоустроєм прилеглої території»

Далі, суб`єктами містобудування було подано, а Управлінням ДАБК ОМР 17.08.2020р. зареєстровано «Повідомлення про початок виконання будівельних робіт» №ОД16.

У подальшому, 19.08.2021р. Державною архітектурно-будівельною інспекцією ТОВ «Спорт-Сервіс» і ТОВ «Лідер-парк» було видано дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ47.

Відповідно до ч.3 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

26.07.2001р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Списку історичних населених місць України» №878.

Як вже було встановлено колегією суддів, м.Одеса внесено до Списку історичних населених місць України (міста і селища міського типу).

Статтею 1 Закону №1805-III передбачено, що «історичний ареал» населеного місця - це частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або ж періодів розвитку.

Так, з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару (ч.1 ст.32 Закону №1805-III).

Згідно з ч.3 ст.32 Закону №1805-III, на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Системний аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що у зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, які занесені до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови, серед іншого, у таких зонах забороняється проведення будівельних, земляних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та пояснень представника відповідача встановлено, що 20.06.2008р. Міністерством культури і туризму України видано наказ №728/0/16-08, яким затверджено «межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини та історичних ареалів м.Одеси», визначених науково-практичною документацією, розробленою Науково-дослідним інститутом пам`ятко-охоронних досліджень та Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Дніпромісто».

Як вбачається із матеріалів справи, спірний об`єкт будівництва, розташований за адресою: м.Одеса, Приморський район, Лідерсівський бульвар, 7 та Лідерсівський бульвар, 9, фактично знаходиться у межах Центрального історичного ареалу м.Одеса, межі та режими використання якого визначені науково-практичною документацією «Одеса. Історико-архітектурний опорний план. Проект зон охорони. Визначення меж історичних ареалів м.Одеси» (затв. наказом Міністерства культури та туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08).

За змістом ст.3 Закону №1805-III, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019р. №885 затверджено «Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України», за приписами п.1 якого, Міністерство культури та інформаційної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, та, поміж іншого, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що спірний об`єкт будівництва, розташований за адресою: м.Одеса, Приморський район, Лідерсівський бульвар, 7 та Лідерсівський бульвар, 9, фактично знаходиться у межах Центрального історичного ареалу м.Одеса, занесеного до «Списку історичних населених місць України», колегія суддів дійшла аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що будь-які будівельні роботи на цьому об`єкті без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини заборонені.

За наслідками з`ясування фактичних обставин справи, судовою колегією беззаперечно встановлено, що у ТОВ «Лідер-Парк» немає відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини і вони за таким дозволом до цього часу нікуди не зверталися.

Слід зазначити, що означена обставина апелянтом не заперечувалася та жодним чином не спростовувалася.

У відповідності до вимог ч.2 ст.30 Закону №1805-III, приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Відповідальність же юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини передбачена ст.44 Закону №1805-III, згідно з положеннями ч.1 якої, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт фінансові санкції:

- за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У силу вимог ст.45 Закону №1805-III, фінансові санкції, передбачені у ст.44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у ст.44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції.

Тобто, процедура притягнення юридичної особи до відповідальності на підставі Закону №1805-III включає складання акта про вчинення правопорушення та розгляд посадовою особою, яка має право накладати фінансові санкції, матеріалів, що засвідчують факт правопорушення. При цьому, вказана процедура включає і право юридичної особи протягом трьох днів з моменту отримання акта подати письмові пояснення до нього.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, а позивачем не було доведено, що контролюючим органом не дотримано порядку застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.

А тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції, що заявлені ТОВ «Лідер-Парк» позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У контексті вирішення вказаного спору, суд апеляційної інстанції також акцентує увагу й на тому, що необхідність отримання в органі охорони культурної спадщини відповідного дозволу на будівельні роботи, ст.32 Закону №1805-III пов`язує, окрім іншого, із охоронюваними археологічними територіями, межами зон охорони пам`яток, історичними ареалами населених місць, занесеними до Списку історичних населених місць України, та в жодному разі не із прийняттям об`єктів культурної спадщини під охорону держави.

Як встановлено судовою колегію та вже неодноразово зазначалося вище, спірний об`єкт будівництва, розташований за адресою: м.Одеса, Приморський район, Лідерсівський бульвар, 7 та Лідерсівський бульвар, 9, фактично знаходиться у межах Центрального історичного ареалу м.Одеса, занесеного до Списку історичних населених місць України, а тому будівельні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини заборонено.

При цьому, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, дотриманням позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та правил під час виконання ним підготовчих та будівельних робіт не є перешкодою для виявлення та встановлення відповідачем порушень у сфері охорони культурної спадщини.

Окрім того, колегія суддів відмічає, що наміри позивача сприяти вирішенню питання щодо узгодження робіт із вимогами законодавства про охорону культурної спадщини, а також звернення до Департаменту культури, національностей, релігії та охорони об`єктів культурної спадщини для досягнення певної консолідації у запровадженні шляхів вирішення даного питання, не можуть спростувати факт вчинення позивачем порушення у сфері охорони культурної спадщини.

Також, апеляційний суд звертає увагу і на те, що нормативними актами, що регулюють порядок отримання дозвільних документів у спірних правовідносинах є вказаний вище Закон №1805-III, Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005р. №2806-IV та «Порядок видачі дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, у зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою на території України» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №316) тощо.

Отже, за вказаних обставин, є необґрунтованим твердження ТОВ «Лідер-Парк» стосовно того, що Кабінетом Міністрів України не врегульовано питання щодо порядку надання органами охорони культурної спадщини дозволів, погоджень і висновків, передбачених Законом №1805-III.

Встановлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

До того ж, судова колегія, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, також вважає за необхідне врахувати й постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022р. по аналогічній справі №420/21142/21, якою в свою чергу, за абсолютно подібних обставин теж було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги другому «забудовнику» (замовнику) цього ж спірного об`єкта будівництва - ТОВу «Спорт-Сервіс», на адресу якого тим самим відповідачем було винесено такий самий припис та постанову про накладення штрафу.

Слід одночасно також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача (апелянта) щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Парк» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 28.02.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко