Справа № 740/201/23
Суддя: Ковальова Т. Г.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/201/23
Провадження № 2-а/740/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої судді - Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Дьоміної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП взводу №2 роти №1 в Чернігівській області Ніколаєць Олени Володимирівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №238257 від 05 січня 2023 року, винесену інспектором взводу №2 роти №1 в Чернігівській області Ніколаєць О.В., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП і накладення на нього адмінстягнення у виді 510 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він нібито 05.01.2023 о 15 год 50 хв на 97 км автодороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі керував автомобілем та перед початком руху не подав вигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 9.2.а, 2.4.а ПДР України.

Зазначає, що 05.01.2023 близько 16-00 год він рухався по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі. Проїжджаючи блок пост у с.Кіпті, він зупинився у потоці автомобілів та у порядку черги під`їхав до поліцейських та військових, що здійснювали перевірку документів. Коли він під`їхав до поліцейської, то пред`явив паспорт громадянина України, після чого поліцейська наказала надати їй свідоцтво про реєстрацію автомобіля та посвідчення водія. Він запитав про правові підстави її вимоги, оскільки він правил ПДР не порушував. Поліцейська наказала проїхати йому вперед і як тільки він проїхав близько 1 м вона підбігла до нього та повідомила, що він порушив п.9.2.а ПДР України, оскільки не увімкнув сигнал повороту перед початком руху, що він заперечував, оскільки не змінював напрямок руху, а рухався у потоці автомобілів, тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи, що вимога поліцейської про пред`явлення документів була незаконною, то у його діях також відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім того, поліцейські продовжили свої незаконні дії, у результаті чого він отримав тілесні ушкодження, про що подав скаргу до ДБР України.

З вказаними звинуваченнями він не погоджується, оскільки правопорушення не вчиняв. У постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис, відсутня і відривна квитанція із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, що є порушенням ст.283 КУпАП.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням сторін на 19.01.2023.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову за викладених у ньому обставин.

Відповідач - Головне управління нацональної поліції в Чернігівській області у судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду 19.01.2023 відзив, у якому заперечує проти позовних вимог, оскільки відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Зазначає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування своєї позиції, в той час доказом встановлення вини позивача є винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що поліцейська ОСОБА_2 не працює в ГУНП в Чернігівській області. Вона є посадовою особою органу поліції від імені якої виносила постанову, а саме: УПП в Чернігівській області, тому спірні правовідносини не стосуються ГУНП в Чернігівській області, оскільки ГУНП в Чернігівській області не порушувало права позивача.

Ухвалою суду від 03.02.2023 замінено неналежного відповідача - Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області на належного - Департамент патрульної поліції.

31 січня 2023 року від Департаменту патрульної поліціїнадійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що ЗУ «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, ч.4 ст.8 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до п.7 ч.1 ст.35 Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України в Україні введено воєнний стан. Згідно п.7 ч. 1 ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п.10 Порядку №1456 (Порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану) уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Таким чином, дії поліцейських щодо зупинки транспортних засобів, перевірки документів та правові підстави керування транспортним засобом у осіб є законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству.

Вказує, що 05.01.2023 о 15-50 год на 97 км а/д Кіпті-на стаціонарному посту ПП «Кіпті» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_1 , та перед початком руху не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п.9.2 а), 2.4 а) ПДР.

Зупинка позивача відбулася на стаціонарному посту ПП «Кіпті» і від місця, де було зупинено позивача, приблизно на відстані 20 м наявні дорожні знаки, які регулюють дорожній рух на цій ділянці. Так, зокрема, знаходиться дорожній знак 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку», отже у такому випадку ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, при початку (відновленні) руху повинен був увімкнути лівий покажчик повороту, проте поведінка позивача, як по відношенню до поліцейських так і до працівників Національної гвардії була дивною: він відмовлявся виконувати вимоги посадових осіб, що призвело до того, що автомобіль з громадянами, які перебували у ньому, був підданий повній перевірці. Під час перевірки ОСОБА_1 здійснив супротив, у результаті чого його було затримано, застосовано засоби фізичного впливу та спеціальні засоби, сповіщено центр вторинної безоплатної допомоги та родичів, а також складено протокол про адміністративне затримання.

У свою чергу, поліцейська під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та винесення постанови діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Розгляд справи просить провести за відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а згідно частини другої зазначеної статті учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справ з моменту направлення такого повідомлення працівником суду та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що поліцейським УПП взводу №2 роти №1 в Чернігівській області Ніколаєць О.В. 05 січня 2023 року складено постанову серії БАВ №238257 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.9.2.а, 2.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та згідно ст.36 КУпАП накладено штраф у сумі 510 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 05.01.2023 о 15 год 50 хв на 97 км автодороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі водій ОСОБА_1 керував автомобілем та перед початком руху не подав вигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАп. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Дослідивши всі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 9.2.а ПДР передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, зокрема перед початком руху і зупинкою.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у відповідності до ч.1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 2.4 а Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: пред`явити для перевірки документи зазначені у п.2.1, зокрема водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б)реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Виходячи з наведених правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ч. 2 ст.3КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.96 КАС України передбачено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України зазначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електроні документи (тестові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео, та звукозаписи тощо).

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан.

Відповідно до п. 10 постанови Кабінету міністрів України № 1456 від 29.12.2021 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби у разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови право на проведення перевірки документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 7 вказаної Постанови уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у випадках, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом.

Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган, посадова особа виносить постанову по справі.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил користування засобами транспорту, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частина друга статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто, відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення постанови шляхом доведення порушення належними та допустимими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення).

Відповідно до ч.4-5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, що підтверджується текстом самої постанови, що оскаржується, що свідчить про те, що поліцейська - УПП взводу №2 роти №1 в Чернігівській області Ніколаєць О.В. власним підписом засвідчила той факт, що до постанови не додано ні одного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та фактичних обставин справи.

Позивачем заперечується факт того, що перед початком руху він не подав вигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та відсутні докази цього. Відповідачем не спростовано обставин, викладених у позові.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Відповідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведе, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.9.2.а ПДР, за що передбачена відповідальність згідно з ч.2 ст.122 КУпАП.

Однак, представником відповідача в підтвердження зазначених обґрунтувань не надано жодних доказів, передбачених статтею 251 КУпАП, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Позиція щодо застосування норм права при розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а: а ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній постанові встановлено, що, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням викладеного, при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено недотримання позивачем Правил дорожнього руху України, а відповідно судом факту вчинення ним правопорушення за ч.2 ст.122 КУАП з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України), не встановлено.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, неодноразово вказує, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було надано до матеріалів справи відеозапис з портативного відеореєстратора №474399, телефон IPHONE, на якому зафіксовано процес розгляду відповідних справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративні порушення, передбачені ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, та складання відповідної постанови, яку і оскаржує позивач.

Дослідженим відеозаписом встановлено, що 05.01.2023 на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , інспектор поліції неодноразово звертався до останнього з вимогою пред`явити посвідчення водія на право користування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак, ОСОБА_1 категорично відмовився пред`являти запитувані документи, посилаючись на відсутність у нього обов`язку надавати інспектору поліції його посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб з огляду на те, що будь-яких правил дорожнього руху він не порушував, при цьому, інспектор поліції не надав йому доказів вчинення ним правопорушення, котре могло стати причиною для його зупинки. Тому після неодноразових попереджень позивача надати документи інспектор попросила проїхати ОСОБА_1 до блокпосту. Коли ОСОБА_1 , не змінюючи напрямку руху, просунувся біля 1 метру вперед, поліцейська зупинила ОСОБА_1 та повідомила про те, що ним порушено п.9.2.а, а саме: перед початком руху він не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, що є підставою для зупинки вказаного транспортного засобу та попросила надати посвідчення водія на право користування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У відзиві відповідач зазначає, що зупинка ОСОБА_1 відбувалася на стаціонарному пості ПП «Кіпті» і від місця, де було зупинено позивача, на відстані приблизно 20 метрів наявні дорожні знаки, які регулюють дорожній рух на даній ділянці. Так, зокрема, знаходиься дорожній знак 4.8. «Об`їзд перешкоди з лівого боку», тому ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, при початку (відновленні) руху повинен був увімкнути лівий покажчик повороту.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «4.8» та зону його дії на зазначеній автодорозі.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «4.8», що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «4.8» є ключовим для вирішення питання щодо порушення, визначеного 9.2.а ПДР України.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, за правопорушення, які зафіксовано не в автоматичному режимі. Тобто, працівник поліції при притягненні ОСОБА_1 у відповідності до ст.254 КУпАП з у рахуванням особливостей ч.2 ст.258 КУпАП перед винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зобов`язаний був скласти окремі протоколи про кожне вчинене адміністративне правопорушення із зазначенням та доданням до них доказів вчинення таких правопорушень до їх об`єднання на підставі ст.36 КУпАП

Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не складався, свідки не допитувалися, пояснення не відбиралися, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнавав свою вину у вчиненні вказаних правопорушень, що вбачається з відеозапису, і що позбавляє суд надати оцінку доказів по кожному конкретному правопорушенню, за які ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності.

Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Разом з тим, після висловлення звинувачень інспектор виніс оскаржувану постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не здійснювалось, не були вирішені клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, що свідчить про відсутність пояснень на окремому аркуші.

Відповідно до абз. 1,2 ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах про адміністративні правопорушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, в самій постанові немає жодного посилання на дослідження доказів, до неї не додано доказів, а також пояснень свідків, що свідчили б про наявність у діях позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності,

Таким чином, суд дійшов висновку, що порушено порядок розгляду адміністративної справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, поки остання не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимоги поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 за справою N 127/19283/17.

Щодо пояснень позивача про відсутність у спірний постанові запису про технічний засіб, яким було зафіксовано правопорушення, суд зазначає наступне.

Дійсно, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таким чином можна дійти висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак, порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою, яка може бути зацікавленою, неупередженою, а підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку суду, ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів наявність доказів вини позивача у вчиненні правопорушень, зазначених відповідачем у постанові.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксування адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У справах «Нечипорчук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1998 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 150 та 253 рішень відповідно).

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС України, суд вважає, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання Правил дорожнього руху.

Судом ураховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За встановлених і наведених судом обставин вбачається, що відповідачем було передчасно та незаконно ухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вчинення позивачем кожного адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення і факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, то постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, - закриттю.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню на користь позивача з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Керуючись ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №238257 від 05 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126, ст.36 КУпАП у виді 510 грн штрафу, - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту Патрульної Поліції, , за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , судові витрати у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова