Справа № 440/967/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 березня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/967/21

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Головко А.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 440/967/21,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі № 440/967/21 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності. Скасовано висновок від 14.12.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю підстав для виплати такої допомоги. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно, з урахуванням п. 4, розглянути заяву (рапорт) від 21.09.2020 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, з урахуванням висновків суду.

22.02.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 від 20.02.2023, подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 440/967/21.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Питання щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Слід зазначити, що згідно частини четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підглядають примусовому виконанню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20 лютого 2019 року по справі №806/2143/15 (провадження №К/9901/5159/18) вказав, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, з огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Проте у поданій позивачем заяві не зазначено про те, що виконавчий лист про виконання даного рішення суду на день подання цієї заяви пред`являвся до виконання.

Як наслідок, позивачем не зазначено інформації про хід виконавчого провадження.

Отже, позивач не звертався до органу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно рішення у даній справі.

Відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам остання ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

З огляду на викладене, заява позивача не відповідає вимогам, передбаченим частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною п`ятою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Враховуючи викладене, оскільки заяву подано без додержання вимог, встановлених частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, дана заява підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 440/967/21 повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А.Б. Головко