Справа № 120/3694/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3694/22
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович
Суддя-доповідач - Залімський І. Г.
01 березня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г.
суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2020 року по 26.04.2022 року включно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 06.08.2020 по 26.04.2022.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 позов задоволено, ухвалено:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2020 року по 26.04.2022 року включно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 06.08.2020 по 26.04.2022 включно у розмірі 50000 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні позивачем не оскаржувались, тобто на момент звільнення позивача був відсутній спір щодо відповідних сум.
Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2020 року №23-РС позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2020 року №149 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 05.08.2020 року.
Під час виключення зі списків військової частини позивачу не виплачено індексацію його грошового забезпечення та не проведено її перерахунок з урахуванням базового місяця січень 2008 року, що зумовило його звернення з адміністративними позовами до Вінницького окружного адміністративно суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року у справі №120/288/21-а, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.
На виконання рішення суду №120/218/21-а від 09.03.2021 року, 20.05.2021 року відповідачем шляхом зарахування на картковий рахунок були виплачені кошти в сумі 4435,66 грн. - індексація його грошового забезпечення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі №120/9947/21-а зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, з встановленням при обчисленні індексації базового місяця січень 2008 року.
На виконання рішення суду №120/9947/21-а від 26.11.2021 року, 26.04.2022 року відповідачем шляхом зарахування на картковий рахунок були виплачені кошти в сумі 77935,19 грн. - сума після здійснення перерахунку грошової індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, з встановленням при обчисленні індексації базового місяця січень 2008 року.
У зв`язку з остаточним розрахунком при звільненні, 27.04.2022 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2020 року по 26.04.2022 року, однак відповідачем у задоволенні його звернення відмовлено із роз`ясненням що, вимоги трудового законодавства не поширюються на відносини військової служби.
Вважаючи не виплату відповідачем середнього заробітку за період з 05.08.2020 по 26.04.2022 протиправною бездіяльністю, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України у частині встановлення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, а тому позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2020 по 26.04.2022 у розмірі 50000 грн.
Щодо зазначених висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, є обґрунтованими позовні вимоги про протиправність такої бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 05.08.2020 по 26.04.2022.
Щодо належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.
Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно наданої відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення позивача, його середньомісячний заробіток за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (червень, липень, 2020 року) складає 13691 грн.
Отже, середньоденний заробіток позивача становить 448,88 грн (27382 грн (заробіток за два останніх місяці) : 61 дні).
Відповідно, середній заробіток за час затримки виплати індексації його грошового забезпечення складає 282348,81 грн (448,88 грн х 629 днів).
Водночас, у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2022 №345 позивачу при звільненні 05.08.2020 виплачено 339685,56 грн.
На виконання рішення суду у справі №120/218/21-а, 20.05.2021 відповідачем виплачено позивачу індексацію його грошового забезпечення у сумі 4435,66 грн, строк затримки виплати - 289 днів.
На виконання рішення суду у справі №120/9947/21-а, 26.04.2022 відповідачем виплачено позивачу індексацію його грошового забезпечення у сумі 77935,19 грн, строк затримки виплати - 629 днів.
Таким чином, співвідношення недоплачених позивачу сум до фактично виплачених за період з 05.08.2020 по 20.05.2021 становить 0,2424 (82370,85 / 339685,56), а з 21.05.2021 по 26.04.2022 - 0,2294 (82370,85 / 339685,56).
Виходячи з принципу пропорційності, за період з 05.08.2020 по 26.04.2022 сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає 66456,5 грн, у тому числі за період з 05.08.2020 по 20.05.2021 - 31445,66 грн (289 * 448,88 грн * 0,2424), за період з 21.05.2021 по 26.04.2022 - 35010,84 грн (340 * 448,88 грн * 0,2294).
Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду наведене, також те, що суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні лише у розмірі 50000 грн, позивач не оскаржив рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції здійснивши апеляційний розгляд даної справи у межах апеляційної скарги відповідача дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.