Справа № 240/8907/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8907/22

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

28 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 разової допомоги відповідно до ст.39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, викладену в листі №02-2039 від 15.09.2021;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області прийняття рішення про надання страхових виплат та здійснити перерахування страхових виплат на особовий рахунок ОСОБА_1 , передбачених пунктом 2 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, згідно з механізмом та в розмірі, передбаченому пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку і інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498, як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження;

- визнати протиправною відмову Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, викладену в постанові №1 від 15.09.2021, в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат на підставі пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, передбачені пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач являється донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків, які містяться в матеріалах справи.

Мати позивача, ОСОБА_2 , працювала лікарем загальної практики сімейної медицини - сімейний лікар Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетерівської сільської ради.

Як вказує позивач, вона проживала зі своєю матір`ю та перебувала на її утриманні, в тому числі, будучи студенткою денної форми навчання та після, відмічає, що заробітна плата її матері була єдиним та основним джерелом засобів для існування їх сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_2 , померла та після її смерті, утвореною наказом директора КНП «ЦПМСД» Тетерівської сільської ради від 02.04.2021 №21 комісією було проведено розслідування випадку гострого професійного захворювання, що сталося в КНП «ЦПМСД» Тетерівської сільської ради.

За результатами вказаного розслідування складено акт розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталось 27.03.2021 в КНП «ЦПМСД» Тетерівської сільської ради.

Відповідно до акту гостре професійне захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з впливом біологічних факторів, отримане ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків внаслідок контакту з хворими пацієнтами на СОVID 19.

Після отримання акту розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталось 20.03.2021 в КНП «ЦПМСД» Тетерівської сільської ради за формою Н-1/П та необхідним пакетом документів позивач звернулась до Управління щодо виплати їй разової допомоги відповідно до ст.39 «Про захист населення від інфекційних хвороб» як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою СОVID 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

Листом Управління №02-2039 від 15.09.2021 відмовило у призначенні вказаної виплати, з підстав відсутності підтверджуючих документів, які б відповідали вимогам абз.1 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, щодо визначення належності до складу сім`ї померлого медичного працівника.

Крім того, постановою Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - Відповідач 2) №1 від 15.09.2021 позивачу відмовлено у призначені страхових виплат у зв`язку з п.п.1 п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п.п. 5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами.

З метою підтвердження належності до складу сім`ї померлого медичного працівника та перебування на його утриманні для подальшої реалізації свого права на призначення страхової виплати, позивач звернулась до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про встановлення фактів спільного проживання, пов`язаного спільним побутом членів сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З прийнятими рішеннями відповідачів позивач не погоджується, у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку, прийняття рішення про надання страхових виплат передбачених вищевказаними нормами компетенцією відповідачів як органів, відповідальних за призначення вказаних страхових виплат. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та здійснити їх виплату. Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначають Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ (далі - Закон № 1645-ІІІ).

Відповідно до ст. 39 Закону № 1645-ІІІ, захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я: у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (п.2 ч.2 Закону № 1645-ІІІ).

Розмір та порядок здійснення страхових виплат, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (ч.5 ст.39 Закону № 1645-ІІІ).

Пунктом 2 Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом МОЗ від 15.11.2005 №606 (далі - Інструкція № 606) передбачено порядок розгляду питань про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Пунктом 2.1 Інструкції № 606 передбачений перелік МСЕК, на які покладаються функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров`я обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров`я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 606 для розгляду причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України "Про охорону праці" ( 2694-12 ).

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 606 документи, необхідні для визначення причинного зв`язку професійного захворювання (отруєння) або трудового каліцтва з настанням смерті, подаються в оригіналі або їх копії, засвідчені в установленому чинним законодавством порядку.

Пунктом 2.4. вказаної Інструкції передбачено, що розгляд питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів:

- направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури;

- свідоцтва про смерть або його копії;

- посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий;

- оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ;

- копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро,

- головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені);

- акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок;

- медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).

Відповідно до п. 2.5. Інструкції № 606 у разі відсутності окремих документів, перелічених у пункті 2.4, та неможливості їх поновлення рішення приймаються на підставі наявних документів, що дозволяють винести обґрунтоване експертне рішення щодо причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або наслідками трудового каліцтва.

Пунктом 2.6. Інструкції передбачено, що документація на померлого для розгляду причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом надається до МСЕК ЛПЗ, в якому при житті був під наглядом хворий.

Згідно з п. 2.7. Інструкції, у разі потреби ЛПЗ зобов`язаний надавати за запитом МСЕК додаткову медичну документацію (медичні карти стаціонарного хворого, рентгенологічні знімки, електрокардіограми та ін.), гістологічні препарати, необхідні для розгляду причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Відповідно до п. 2.8. Інструкції, медична документація померлих, яка надходить до МСЕК, реєструється у журналі обліку документації щодо розгляду питання про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, що використовується МСЕК за формою, що затверджується Міністерством охорони здоров`я України.

Пунктом 2.9. Інструкції № 606 передбачено, що датою встановлення причинного зв`язку вважається дата реєстрації документів у МСЕК, якщо він у подальшому встановлений.

Згідно з п. 2.10. Інструкції № 606 висновок про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України та видається: перший - установі, що надавала направлення до МСЕК, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду, третій - заявнику. Підставою є акт визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (форма акта затверджується МОЗ України).

Відповідно до п. 2.14. Інструкції № 606 остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.

Пунктом 2.15. Інструкції № 606 передбачено, що розгляд питання щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводиться за участю представника відповідного відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно з п. 2.17. Інструкції № 606 оскарження рішення МСЕК про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом заявником або представником Фонду здійснюється згідно з розділом V Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.92 №83 ( 83-92-п ) (із змінами), шляхом подання протягом місяця з моменту отримання висновку МСЕК письмової заяви до МСЕК, в якій розглядалося встановлення причинного зв`язку смерті, або до Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК або до відповідного відділу (управління) охорони здоров`я.

Так, за висновками комісії, викладеними в акті розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталося 20.03.2021, розглянувши обставини та причини настання гострого професійного захворювання, пояснення свідків і посадових осіб, взявши до уваги висновок ЛКК КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» ЖОР за участі лікарів - інфекціоніста та профпатолога №623/32 від 27 липня 2021 року та відповідно до п. 1416 Постанови КМУ від 05.01.2021 № 1 "Деякі питання розслідування випадків смерті окремих категорій працівників» гостре професійне захворювання, що сталося з лікарем загальної практики сімейної медицини - сімейним лікарем ОСОБА_2 20 березня 2021 року визнано комісією шляхом голосування таким, що пов`язане з виконанням посадових обов`язків, на потерпілу складається акт за формою Н-1/П, оскільки під час виконання своїх посадових обов`язків потерпіла мала безпосередній контакт із хворими пацієнтами на СОVID-19, в повному обсязі була забезпечена та використовувала засоби індивідуального захисту, джерела інфікування не встановлено. Випадок гострого професійного захворювання взято на облік КНП ЦПМСД Тетерівської сільської ради Житомирського району.

Під час розслідування встановлено, що сімейний лікар ОСОБА_2 під час виконання посадових обов`язків постійно знаходилась в осередку інфекційної хвороби СОVID -19, а тому комісія одноголосно дійшла висновку, що даний нещасний випадок стався внаслідок однократного впливу на ОСОБА_2 шкідливих виробничих факторів, внаслідок якого у неї виникло гостре професійне захворювання, викликане збудником інфекційного захворювання СОVID-19. Разом з тим, в акті зазначено, що безпосереднім місцем гострого професійного захворювання є приміщення амбулаторії, де проводився амбулаторний прийом хворих.

Отже, зважаючи на викладені в акті обставини та приймаючи до уваги, що акт від 27.07.2021 складено за формою Н-1/П, слід дійти беззаперечного висновку, що інфікування ОСОБА_2 як працівника сталося під час виконання її професійних обов`язків, а гостре професійне захворювання слід визнати таким, що пов`язане з виробництвом.

Після отримання вказаного висновку, позивач звернулася до Управління, щодо виплати їй разової допомоги відповідно до ст.39 Закону № 1645-ІІІ, однак отримала відмову викладену у листі, мотивовану відсутністю необхідних документів, що свідчили б про її належність до складу сім`ї померлого ( ОСОБА_2 - матері позивача).

Таким чином, спірні відносини виникли з приводу встановлення фактів родинних відносин та перебування на утриманні між позивачем та померлою особою, яка була медичним працівником та інфікувалася СОVID-19 під час виконання її професійних обов`язків. Причинно-наслідковий зв`язок смерті ОСОБА_2 із її професійною діяльністю Управлінням не оспорюється, доказів оскарження вказаного рішення МСЕК відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Так, механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, а також розміри таких страхових виплат визначається Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 № 498 (далі - Порядок № 498).

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, в якому помер медичний працівник.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Утриманцями померлого медичного працівника, які мають право на виплату, відповідно до цього Порядку є:

діти, на утримання яких померлий медичний працівник виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

неодружені повнолітні син, дочка, які визнані особами з інвалідністю з дитинства;

неодружені повнолітні син, дочка, які навчаються за денною формою здобуття освіти та не досягли 23-річного віку;

непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого медичного працівника, але мають на це право відповідно до законодавства.

У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

Згідно з п. 4 Порядок № 498 страхові виплати, передбачені пунктом 2 цього Порядку (далі - страхова виплата), призначаються і виплачуються управліннями виконавчої дирекції Фонду в областях, м. Києві або їх відділеннями (далі - органи Фонду) протягом одного місяця з дня виникнення права на такі виплати за зверненням медичного працівника за зареєстрованим місцем проживання / перебування.

Відповідно до ч. 5 Порядок № 498 страхова виплата, передбачена пунктом 3 цього Порядку (далі - одноразова допомога), призначається і виплачується органами Фонду разово, в рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.

Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 цього Порядку.

Якщо судом розглядається питання призначення одноразової допомоги, орган Фонду призначає таку допомогу після набрання судовим рішенням законної сили.

Одноразова допомога розподіляється пропорційно між усіма особами, які мають право на виплату та звернулися за її отриманням.

Якщо після виплати одноразової допомоги за її отриманням звертаються інші особи, які мають на це право, питання розподілу одноразової допомоги вирішується ними за домовленістю з особами, які отримали таку допомогу, або у судовому порядку.

Згідно з п. 6 Порядок № 498 факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою.

Пунктом 7 Порядок № 498 передбачено, що для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають:

1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник);

2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);

3) копії паспорта громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства, які проживають в Україні, - копії паспортного документа іноземця та/або посвідки на постійне проживання) із пред`явленням оригіналу (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду) або за технічної можливості паспорта громадянина України у вигляді відображення в електронній формі інформації, що міститься у паспорті громадянина України у формі картки, а також інформації, документів (відомостей, даних) про реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), про місце проживання (за наявності), що подаються засобами Порталу Дія;

4) копії реєстраційних номерів облікової картки платника податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу, - копію сторінки паспорта громадянина України з відміткою про право здійснювати будь-які платежі за серією та / або номером паспорта) із пред`явленням оригіналу (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду) або їх електронні копії, якщо одержувач інформації має технічну можливість провести інформаційно-телекомунікаційними засобами з використанням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації перевірку відповідності реєстраційних даних фізичної особи даним Державного реєстру фізичних осіб - платників податків;

5) копію свідоцтва про народження медичного працівника або за технічної можливості його е-свідоцтва про народження (відображення в електронній формі інформації, що міститься у свідоцтві про народження, оформленому на паперовому бланку), що подається засобами Порталу Дія (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника);

6) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловіку) медичного працівника);

7) копію (копії) свідоцтва про народження дитини (дітей) або за технічної можливості е-свідоцтва про народження (відображення в електронній формі інформації, що міститься у свідоцтві про народження, оформленому на паперовому бланку), що подається засобами Порталу Дія, або відповідне рішення суду (в разі виплати грошової допомоги дитині (дітям) медичного працівника);

8) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;

9) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань);

10) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (в разі такого утримання);

11) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Заява, документи та копії документів подаються в паперовій або за технічної можливості в електронній формі з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства.

За наявності електронної інформаційної взаємодії Фонду з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами або організаціями, у володінні яких перебуває інформація, необхідна для призначення одноразової допомоги, така інформація особами, які мають право на виплату, не подається.

Якщо одна з осіб, які мають право на виплату, відмовляється від отримання одноразової допомоги, грошова частка такої особи розподіляється між іншими особами, які мають право на виплату. Заява про відмову від отримання одноразової допомоги повинна бути нотаріально засвідчена в установленому законодавством порядку.

Згідно з п. 9 Порядок № 498 Орган Фонду: приймає рішення про надання страхових виплат, передбачених пунктами 2 і 3 цього Порядку, протягом десяти робочих днів з дня отримання заяви про такі виплати та необхідних документів; перераховує страхові виплати на особові рахунки отримувачів, відкриті в банківських установах, не пізніше ніж через два робочих дні після надходження коштів на рахунок органу Фонду, відкритий у Казначействі; кожні десять днів подає виконавчій дирекції Фонду інформацію про проведення страхових виплат, передбачених цим Порядком; зберігає справи про страхові виплати, передбачені пунктами 2 і 3 цього Порядку, протягом десяти років.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, що причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 пов`язаний з профзахворюванням CОVID-19, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З приводу визначення належності до складу сім`ї померлого медичного працівника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, копії зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивач являється донькою ОСОБА_2 (медичного працівника, смерть якої пов`язана безпосередньо з її професійною діяльністю) та ОСОБА_3 , що також не може оспорюватись відповідачем.

З моменту народження, в тому числі з 09.09.2020 по 01.04.2021 позивач проживала разом зі своєю матір`ю (без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала на її утриманні та вела спільне господарство, про що свідчить довідка ПП «Крошня-ВЖРЕП №4» №2201 від 17.09.2021 (яка відповідачем не оспорювалася).

Відповідно до абзацу 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).

Таким чином, факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків підтверджено відповідним актом.

Згідно з ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, зокрема, дружна, власники, їх діти і батьки. Зі змісту даного положення випливає, що членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд дійшов висновку, що позивач дійсно разом з матір`ю проживала (без реєстрації, довідка ПП "Крошня - ВЖРЕП №4" датована 17.09.2021) за адресою: АДРЕСА_1 , померла здійснювала оплату навчання позивача (з 01.09.2016 по 30.06.2020, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи) та перебувала на утриманні матері, що в свою чергу підтверджується призначенням останній пенсії у зв`язку із втратою годувальника (що не заперечується відповідачем та підтверджується банківськими виписками).

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

На думку суду, відповідно до законодавства позивач являється членом сім`ї медичного працівника, смерть якої пов`язана із інфекційним захворюванням пов`язаним із виконанням професійних обов`язків та була пов`язана з нею спільним побутом, про що свідчить довідка ПП "Крошня - ВЖРЕП №4" № 2201 від 17.09.2021, яка складена на підставі свідчень власника квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та свідчень сусідів. Крім того, позивач в зареєстрованому шлюбі, не перебувала, окремої сім`ї не мала, що у свою чергу засвідчує також реальність сімейних відносин між померлою та позивачем, як членом сім`ї.

Таким чином, обставини справи свідчать про те, що позивач з метою реалізації свого права на призначення виплати допомоги, як члену сім`ї медичного працівника, смерть якого настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою CОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, здійснила всі необхідні та залежні від неї дії, однак, відповідач призначення виплати позивачу не здійснив.

Стосовно висновків суду першої інстанції, що в даному випадку, прийняття рішення про надання страхових виплат передбачених вищевказаними нормами компетенцією відповідачів як органів, відповідальних за призначення вказаних страхових виплат. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та здійснити їх виплату. колегія суддів зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права позивачів має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

При цьому, Верховний Суд сформував сталу правову позицію у вказаних правовідносинах у ряді постанов (зокрема від 17.02.2021 у справі № П/811/397/18, від 27.05.2021 у справі №442/3936/17, від 15.06.2021 у справі № 804/881/18, від 23.11.2021 у справі №580/704/21 та ін) де ВС дійшов такого висновку: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Отже дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

А тому, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що задоволення позовних вимог у спосіб захисту, а саме шляхом зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області прийняття рішення про надання страхових виплат та здійснити перерахування страхових виплат ОСОБА_1 , передбачених пунктом 2 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати є більш ефективний, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить безумовне відновлення порушеного права позивачки на страхові виплати, а також унеможливить подальшого порушення її права.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 разової допомоги відповідно до ст.39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, викладену в листі №02-2039 від 15.09.2021.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області прийняття рішення про надання страхових виплат та здійснити перерахування страхових виплат ОСОБА_1 про надання страхових виплат передбачених пунктом 2 частини 2 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, згідно з механізмом та в розмірі, передбаченому пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку і інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498, як дочці померлого медичного працівника, смерть якого настала внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною відмову Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, викладену в постанові №1 від 15.09.2021, в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхових виплат на підставі пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зобов`язати Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, передбачені пп.5.1 п.5 постанови правління Фонду соціального страхування України №11 від 19.07.2018 зі змінами, у зв`язку з підпунктом 1 п.2 ст.41 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XI та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.