Справа № 420/18621/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29013, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29013, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у Другому тресті їдалень промпідприємств на посадах касирки та кухонної працівниці з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки та у ВО «Продмаш» на посаді кухонної працівниці з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.11.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.11.2022 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Проте, 17.11.2022 року у відділі обслуговування громадян № 17 управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області позивач отримала рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком від 09.11.2022 року № 15, 17.11.2022 року у відділі обслуговування громадян № 17 управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області позивач отримала рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком від 09.11.2022 року № 15, так як до страхового стажу не зараховані період роботи з 17.08.1984 по 01.01.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (29.09.1984) не відповідає даті прийняття, а дата наказу про звільнення з роботи (20.11.1990) не відповідає даті звільнення, та період роботи з 01.01.1991 по 01.06.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (06.02.1991) не відповідає даті прийняття.

Позивач вказує, що згідно пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Позивач стверджує, що при заповненні її трудової книжки всі приписи як постанови Держкомпраці СРСР № 252, так і наказу Мінсоцполітики № 58 виконано в повному обсязі, а саме: у графі 1 є записи про прийом на роботу та про звільнення з роботи; у графі 2 є дати прийому на роботу та звільнення з роботи; у графі 3 є записи про назву підприємства та займані посаді і причина звільнення (переводу); у графі 4 зазначено підстави внесення записів номери наказів та їх дати. Всі зазначені вище записи у трудовій книжці зроблено чітко та без виправлень.

Крім того, у позовній заяві звернено увагу, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому, наголошено, що діюче законодавство не передбачає конкретних строків видання наказів про прийняття на роботу та про звільнення з роботи.

У спірні періоди (з 15.08.1984 по 01.01.1991 та з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року № 252 зі змінами від 19.10.1990 року (далі постанова Держкомпраці СРСР № 252).

Як зазначає позивач, зазначені вище нормативно-правові акти, а також наказ Мінсоцполітики № 58, який чинний на теперішній час, не містять будь-яких приписів щодо порядку оформлення наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Також законодавством не визначено та не врегульовано питання в тому числі в частині збігу або розбіжності дати прийому на роботу та дати наказу про прийом на роботу, а також у частині збігу чи розбіжності дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи.

При цьому, надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

З огляду на викладене вище позивач вважає, що приймаючи спірне рішення №15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло у спосіб, не передбачений законами України, чим порушило його конституційне (соціальне) право на пенсійне забезпечення, а тому прийняте ним спірне рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою від 26.12.2022 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 , а також у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області належним чином засвідченої копії матеріалів, які були підставою для прийняття рішення №15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

10.01.2023 року до суду на виконання ухвали від 26.12.2022 року Головним управління ПФУ в Одеській області подано засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

10.01.2023 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області, відповідно до якого відповідач не погоджується із заявленими вимогами з наступних підстав.

Так, відповідач повідомив, що 02.11.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. До заяви про призначення пенсії позивачкою надано: трудову книжку Серії НОМЕР_2 , видану 30.07.1979.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №15 від 09.11.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 02.11.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV. Пенсійний вік передбачений ст. 26 Закону № 1058-IV становить 60 років. Вік заявниці 60 років. Страховий стаж позивачки 24 років 02 місяці 16 днів.

За результатами розгляду заяви до страхового стажу не зараховано відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.1979 період роботи з 17.08.1984 по 01.01.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (29.09.1984) не відповідає даті прийняття на роботу (15.08.1984), а дата наказу про звільнення з роботи (20.11.1990) не відповідає даті звільнення (01.01.1991), та період з 01.01.1991 по 01.06.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (06.02.1991 ) не відповідає даті прийняття (01.01.1991).

Для зарахування страхового стажу періодів роботи з 17.08.1984 по 01.01.1991, та 01.01.1991 по 01.06.1991, ОСОБА_1 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання робіт та відповідні довідки про реорганізацію.

Відповідач повідомляє, що умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону № 1058-IV, при цьому право на призначення пенсії за віком обумовлене не лише досягненням відповідного віку, а й наявністю відповідного страхового стажу, так зокрема, частиною 1 зазначеної статті встановлено, що з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року право на призначення пенсії за віком мають особи віком 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Відповідно до поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу тривалість страхового стажу позивачки становить 24 років 2 місяці 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До заяви від 02.11.2022 будь-яких документів передбачених п. 3. Порядку № 637, на підтвердження наявності трудового стажу у період роботи з 15.08.1984 по 01.01.1991 та з 01.01.1991 по 01.06.1991 для прийняття рішення про призначення пенсії позивачкою не подавались.

Відповідач відмітив, що загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі Інструкція № 162).

Згідно пункту 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно пункту 2.26. Запис про звільнення в трудовій книжці працівника виконується з дотриманням наступних правил: в графі 1 проставляється порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графе 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі Наказ № 58).

Крім того, відповідач зазначив, що позовна вимога щодо призначення пенсії за віком з 01.11.2022 року є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, на думку відповідача, підстав для задоволення адміністративного позову немає.

Також, у відзиві відповідач просив провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції в порядку ст. 195 КАС України з зали судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду.

10.01.2023 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що враховуючи те, що у Позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії.

Так, Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області посилається на пп. 2.4 п. 2 Інструкції № 58, яким передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Підпунктом 4.1 п. 4 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи те, що трудова книжка Позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції № 58, у Головного управління відсутні підстави для врахування спірних періодів до страхового стажу за трудовою книжкою.

Разом з цим, як вказує відповідач, чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці. Проте, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку № 637 Позивачем до Головного управління надано не було надано.

Враховуючи вищевикладене, Головні управління не порушували прав, свобод та інтересів Позивача, а діяли лише на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням наведених доводів Позивачем у позовній заяві, відсутні законі підстави для її задоволення.

11.01.2023 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на виконання ухвали суду від 26.12.2022 року надійшли копії матеріалів, які були підставою для прийняття рішення №15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

17.01.2023 року до суду від представника позивача надійшли відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області та на відзив Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, відповідно до яких представник позивача заперечує проти доводів викладених відповідачами у відзивах з підстав викладених у позові.

Також, представник позивача щодо дискреції у повноваженнях відповідача звернув увагу, що законом суд наділений повноваженнями зобов`язати суб`єкт владних повноважень вчинити конкретні дії, які він протиправно не вчинив, здійснюючи свої дискреційні повноваження при розгляді відповідних заяв громадян.

Крім того, з відповіді на відзив вбачається, що наданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відзив не містить конкретних заперечень щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову. Будь-яких доказів щодо правомірності прийняття спірного рішення Відповідачем у відзиві не надано.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи №420/18621/22 в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Заперечення на відповідь на відзив від відповідачів до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню нею 60 років, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою від 02.11.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про призначення пенсії за віком позивачем додано копії: картки платника податків, паспорту, довідки від 04.10.2022 року №336, свідоцтва про шлюб, трудової книжки, а також пам`ятку пенсіонера.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головне управління ПФУ в Хмельницькій області, за результатом опрацювання якої, прийнято рішення №15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено недостатність страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу зараховано не зараховано: період роботи з 17.08.1984 по 01.01.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (29.09.1984) не відповідає даті прийняття, а дата наказу про звільнення з роботи (20.11.1990) не відповідає даті звільнення, та період з 01.01.1991 по 01.06.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (06.02.1991) не відповідає даті прийняття;

для зарахування до страхового стажу періодів з 17.08.1984 по 01.01.1991, та з 01.01.1991 по 01.06.1991, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання робіт та відповідні довідки про реорганізацію.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 01.11.2025.

Не погодившись з відмовою у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року № 252 зі змінами від 19.10.1990 року №412.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів справи вбачається, а також підтверджується всіма учасниками справи, що для призначення пенсії позивачу, остання має досягти 60-ти річного віку та відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV мати страховий стаж не менше 29 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.8., 1.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Суд встановив, що 02.11.2022 року (по досягненню шестидесяти років) позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області № 15 вiд 09.11.2022 року відмовлено ОСОБА_1 . Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного абз. 7 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення їй пенсії.

Позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 17.08.1984 по 01.01.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (29.09.1984) не відповідає даті прийняття, а дата наказу про звільнення з роботи (20.11.1990) не відповідає даті звільнення, та період з 01.01.1991 по 01.06.1991, оскільки дата наказу про прийняття на роботу (06.02.1991) не відповідає даті прийняття.

Дослідивши зміст трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що згідно записів №№10-16 у період з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки позивач працювала у Другому тресті їдалень промпідприємств (з подальшим перейменуванням у зв`язку з реорганізацією) на посадах касирки та кухонної працівниці, а в період з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки - кухонною працівницею у ВО «Продмаш».

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, остання з 15.08.1984 року була зарахована на роботу касиром дієтичної їдальні у Другому тресті їдалень промпідприємств на підставі наказу № 24 від 29.09.1984 року (запис № 10).

Відповідно запису №11 з 01.04.1985 позивача переведено на посаду кухонної працівниці на підставі наказу №41 від 01.04.1985 року.

Згідно запису № 16 трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача звільнено з займаної посади в процесі переведення у зв`язку з передачею підприємства у відання ВО Продмаш (підстава - наказ №95 від 20.11.1990 року).

Відповідно до запису вказаної трудової книжки за № 17 позивач 01.01.1991 року була прийнята по переводу кухонною працівницею у ВО «Продмаш» на підставі наказу № 57 від 06.02.1991 року, а згідно запису за № 18 з 01.06.1991 року була звільнена по переводу в Об`єднання громадського харчування на підставі наказу № 86 від 01.06.1991 року.

На переконання позивача, неврахування вищевказаних періодів роботи до її страхового стажу порушує її конституційне право на належне пенсійне забезпечення.

Щодо підстав для не врахування пенсійним органом записів у трудовій книжці позивача щодо періодів її роботи з 15.08.1984 по 01.01.1991 у Другому тресті їдалень промпідприємств (з подальшим перейменуванням у зв`язку з реорганізацією) на посадах касирки та кухонної працівниці, та з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки у ВО «Продмаш» на посаді кухонної працівниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно статті статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаці кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства В колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Станом на час внесення записів щодо спірних періодів роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).

Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма N Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4. Інструкції №162).

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції №162).

Якщо підприємства, що внесли неправильний або неточний запис, ліквідовані, виправлення здійснюються правонаступником, а за його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.(п.2.7. Інструкції №162).

За приписами підрозділу в) Занесення відомостей про роботу пункту 2.13 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменувань професій, зазначених у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робітників; для службовців - відповідно до найменувань посад, зазначених у Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу. Зміни та доповнення, внесені в установленому порядку до зазначеного довідника, а також до Єдиної номенклатури посад службовців або штатного розкладу, доводяться до відома робітників та службовців, після чого до їх трудових книжок на підставі наказу (розпорядження) адміністрації вносяться відповідні зміни та доповнення. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Згідно пункту 2.26. Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника виконується з дотриманням наступних правил: в графі 1 проставляється порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графе 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), з прийняттям якої Інструкція №162 не застосовується.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.1993 №301 Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією №58 припинено застосування Інструкції 162.

При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції №58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції №162.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд зазначає, що записи занесені у трудову книжку у спірні періоди зроблені чітко та без виправлень та відповідають Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974.

Суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що законодавством не визначено та не врегульовано питання в частині збігу або розбіжності дати прийому на роботу та дати наказу про прийом на роботу, а також у частині збігу чи розбіжності дати звільнення з роботи та дати наказу про звільнення з роботи.

Таким чином, з огляду на те, що з трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, видно, що позивач у період з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки працювала у Другому тресті їдалень промпідприємств (з подальшим перейменуванням у зв`язку з реорганізацією) на посадах касирки та кухонної працівниці, а в період з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки - кухонною працівницею у ВО «Продмаш», суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховані до страхового стажу позивача вищевказані періоди.

Між тим, судом встановлено, що загальний строк періодів роботи позивача, що не зараховані відповідачем до її страхового стажу складає 6 років 9 місяців 16 днів.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж позивача врахований для призначення пенсії складає 24 роки 2 місяці 16 днів при необхідному - 29 років.

Судом встановлено, що при врахуванні спірного періоду для призначення пенсії, страховий стаж позивача перевищує 29 років.

З огляду на те, що єдиною підставою прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу була відсутність достатнього страхового стажу, суд доходить висновку, що рішення № 15 від 09.11.2022 року Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує, що заява позивача про призначення пенсії розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, цим же органом було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач (у випадку призначення їй пенсії) перебуватиме на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Одеській області.

Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставне неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки та з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки, суд вважає, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у Другому тресті їдалень промпідприємств на посадах касирки та кухонної працівниці з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки та у ВО «Продмаш» на посаді кухонної працівниці з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.11.2022 року.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29013, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 15 від 09.11.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у Другому тресті їдалень промпідприємств на посадах касира та кухонної працівниці з 15.08.1984 по 01.01.1991 роки та у ВО «Продмаш» на посаді кухонної працівниці з 01.01.1991 по 01.06.1991 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.11.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. та 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук