Справа № 460/47981/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2023 року м. Рівне №460/47981/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2022 року №1026 «Про підсумки службового розслідування щодо встановлення причин по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командира військової частини НОМЕР_2 », яким командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у ненаданні направлення командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до подальшої служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та надати командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до подальшої служби, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним наказом без достатніх на те підстав його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що свої посадові обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 та обов`язки командира, визначені у ст. 67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, в частині надання до органу кадрового забезпечення довідок про тимчасову непрацездатність виконав, оскільки після завершення лікування 07.11.2022 року, приступивши до виконання обов`язків за посадою командира в/ч НОМЕР_2 НГУ, 08.11.2022 року надав всі довідки, які підтверджують тимчасову непрацездатність за період перебування на лікарняному з 23.08.2022 року по 07.11.2022 року включно. Крім того, зазначив, що 08.11.2022 року приступив до виконання обов`язків за посадою командира військової частини НОМЕР_2 , після тривалого перебування на лікуванні, про що доповів рапортом командиру військової частини НОМЕР_1 , в чийому підпорядкуванні перебуває та просив направити його на проходження військово-лікарської комісії, проте, на час звернення до суду з даним позовом, не отримав такого направлення. Вважаючи Наказ командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.11.2022 року №1026, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани протиправним, звернувся до суду з даним позовом. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

24 листопада 2022 року судом прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У запропонований судом строк надіслав до суду відзив на позов. Свої заперечення на позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач правомірно притягнув ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_1 не повідомив командирові військової частини НОМЕР_1 про захворювання, до лікаря чи чергового фельдшера військової частини не звертався, медичний огляд після одужання не проходив, після закінчення лікування доповідь безпосередньому командирові не здійснював, до медичного пункту медичні документи не здавав. Такі порушення позивач вчинив в умовах правового режиму воєнного стану. Вказує, що в ході проведення службового розслідування, вина ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог ст. 67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повністю доведена, а відтак проведення розслідування з подальшим виданням наказу про притягнення до відповідальності підполковника ОСОБА_1 здійснено в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, а накладене стягнення на позивача - відповідає характеру правопорушення. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.03.2023 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у ненаданні направлення командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до подальшої служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та надати командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до подальшої служби, за місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з задоволенням відповідачем, зазначених позовних вимог, після відкриття провадження у справі.

Відмова від частини позовних вимог прийнята судом та 02.03.2023 року Рівненським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

А відтак, в даному рішенні правова оцінка надається лише наказу від 11.11.2022 № 1026.

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 обіймає посаду командира військової частини НОМЕР_2 з 23.08.2018 року.

Згідно наказу МВС України від 29.08.2018 року №712, командир військової частини НОМЕР_2 безпосередньо підпорядковується командирові військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання НГУ. Вказане сторонами не заперечується.

Позивач зазначає, що згідно функціональних обов`язків командира військової частини, затверджених командиром в/ч НОМЕР_1 24.12.2021 року та з якими ОСОБА_1 ознайомлено 24.12.2021 року, командир військової частини зобов`язаний:

підтримувати військову частину у бойовій та мобілізаційній готовності;

керувати бойовою підготовкою і вихованням особового складу;

забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів військової частини, їх своєчасне поповнення до визначених норм;

керувати розробленням і виконанням планів бойової та мобілізаційної готовності і бойової підготовки, особисто розробляти план раптової перевірки бойової готовності;

своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки та професійної діяльності військовослужбовців, організації заходів з морально-психологічного забезпечення;

проводити навчання з офіцерами управління, вести підготовку штабу, проводити заняття з командирами рот, з їх заступниками та начальниками родів військ і служб;

проводити контрольні заняття з підрозділами після закінчення їх бойового злагодження;

щомісяця і по закінченні певного періоду навчання і навчального року підбивати підсумки бойової підготовки й стану військової та виконавської дисципліни;

керувати добором кандидатів для зарахування на військову службу за контрактом, а також розподілом за підрозділами поповнення, яке прибуло до військової частини, вручення йому озброєння і техніки, приводити нове поповнення до Військової присяги;

знати про дійсний стан справ у підрозділах військової частини і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці;

знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського складу військової частини, головного сержанта військової частини та головних сержантів підрозділів, до роти включно, постійно проводити з офіцерами роботу щодо їх військового виховання та вдосконалення професійної підготовки;

встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку;

особисто керувати кадровою роботою, затверджувати кандидатів на вищі посади та для вступу до військових навчальних закладів;

знати стан укомплектованості підрозділів військової частини та вживати заходів до підвищення її рівня, організовувати ефективне та раціональне службове використання підготовленого особового складу, який надходить на комплектування військової частини;

затверджувати розкладку продуктів на тиждень, організовувати щоденний контроль за якістю приготування та повнотою видачі їжі для особового складу, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти якість приготування їжі;

не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині, при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування;

керувати правовим вихованням військовослужбовців військової частини, у разі вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення негайно повідомляти про його вчинення органу досудового розслідування;

знати справжній стан військової дисципліни у військовій частині, вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, негайно доповідати старшому командирові (начальникові) про події, кримінальні правопорушення, адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією та військові адміністративні правопорушення у військовій частині і повідомляти про них відповідного прокурора, особисто з`ясовувати причини катастрофи та інших випадків, пов`язаних із загибеллю людей чи з іншими тяжкими наслідками;

вживати заходів для створення атмосфери відвертості та взаємної довіри між військовослужбовцями у підрозділах, нетерпимості до недоліків, байдужості та пасивності;

визначати дні й години приймання особового складу та відвідувачів з особистих питань не менше ніж двічі на місяць, а для прибулих з інших населених пунктів - у зручний для них і командира час; на прохання батьків військовослужбовців знайомити їх із життям і побутом особового складу підрозділів;

визначати заходи безпеки і здійснювати контроль за їх додержанням;

перед початком навчального року (періоду навчання) видавати письмовий наказ з питань організації бойової підготовки, вартової та внутрішньої служб;

щоденно видавати письмові накази по стройовій частині, а у разі потреби - з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння;

організовувати охорону військової частини, контроль за несенням вартової та внутрішньої служб, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти стан їх несення;

здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки;

керувати фінансовою діяльністю військової частини, розпоряджатися згідно із законодавством коштами, забезпечувати ощадливе витрачання коштів у суворій відповідності із затвердженим кошторисом;

організувати бухгалтерський облік військового майна (у тому числі непорушного запасу) та знати вартість утримання військової частини;

забезпечувати збереження коштів під час доставляння їх з установи банку до військової частини та в інших випадках; для доставляння коштів надавати транспорт і озброєну охорону; організовувати внутрішній фінансовий контроль і особисто, не пізніше наступного дня, перевіряти оприбуткування коштів за журналом ведення обліку готівки, одержаної в установі банку, про що робити в цьому журналі відмітку;

не менше ніж один раз на місяць проводити раптову перевірку наявності грошових сум і цінностей в грошовому ящику (касі), за результатами перевірки робити відмітку у відповідному журналі;

вживати заходів до відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині;

забезпечувати правильне утримання й експлуатацію казарм, житлового фонду та інших споруд на території військової частини, а також їх пожежну безпеку;

організовувати забезпечення сприятливих для здоров`я військовослужбовців умов служби, підготовки, побуту та відпочинку; дотримання санітарних норм і правил, виконання військовослужбовцями правил особистої та колективної гігієни, піклуватися про здоров`я підлеглих, вживати всіх необхідних заходів для їх фізичного зміцнення, попередження та профілактики травматизму і професійних захворювань;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

вживати заходів для охорони довкілля й раціонального використання природних ресурсів у районі розташування військової частини, під час проведення навчань та інших заходів бойової підготовки, повсякденної діяльності та інші з питань антикорупційної діяльності, щодо гендерної інтеграції, по забезпеченню державної таємниці.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.11.2022 року №1026 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено "сувору догану2, за неналежне виконання Статуту внутрішньої служби ЗСУ, яке полягало у ненаданні довідок про тимчасову непрацездатність до органу кадрового забезпечення (а.с.13)

Судом встановлено, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування, яке призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, відповідач у відзиві зазначає, що 28.10.2022 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 про те, що станом на 28.10.2022 підполковник ОСОБА_1 , який перебуває на лікуванні з 23.08.2022, жодних довідок про тимчасову непрацездатність не надав.

01.11.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 призначено службове розслідування по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 (наказ від 01.11.2022 № 974).

На підставі письмових доказів (а.с.18-22), суд встановив, що з 23.08.2022 року, ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування, яке безперервно тривало до 07.11.2022 року включно.

В день, коли ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою командира військової частини НОМЕР_2 , тобто після завершення лікування, а саме 08.11.2022 року, подав до органу кадрового забезпечення довідки про тимчасову непрацездатність, які підтверджують лікування в період з 23.08.2022 року по 07.11.2022 року. Дана обставина не заперечується і не спростовується відповідачем.

Судом встановлено, що 11.11.2022 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 «Про підсумки службового розслідування щодо встановлення причин по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командира військової частини НОМЕР_2 ». Зі змісту оскаржуваного наказу убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Суд зазначає, що у наказі відсутнє посилання на конкретну норму (статтю Статуту внутрішньої служби ЗСУ), порушення якої позивачем стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Суд зауважує, що Статут внутрішньої служби ЗСУ не містить норми, яка б зобов`язувала військовослужбовців в інші строки, аніж «після повернення до військової частини» (п. 262) подавати органу кадрового забезпечення довідки про тимчасову непрацездатність.

Як вбачається з досліджених судом довідок про тимчасову непрацездатність: №265 від 12.009.2022 року; №335 від 11.10.2022 року; №371 від 27.10.2022 року та №114 від 07.11.2022 року, а також епікризу від 31.08.2022 року, ОСОБА_1 перебував на безперервному лікуванні з 23.08.2022 року по 07.11.2022 року включно.

08.11.2022 року приступив до виконання обов`язків за посадою командира в/ч НОМЕР_2 .

Згідно ст. 14 Закону України «Про Національну гвардію України» за вчинення протиправних дій та бездіяльність військовослужбовці Національної гвардії України несуть дисциплінарну, матеріальну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Разом з цим, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.199 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно преамбули, вказаного закону дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статтею 2 Дисциплінарного Статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно ст. 3 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно ст.4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 № 347 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 травня 2020 р. за № 473/34756 (далі - Порядок №347).

Згідно п.1 розділу ІІ Порядку №347, службове розслідування проводиться в разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів;

неправомірного застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки;

порушення правил несення вартової або внутрішньої служб;

розголошення змісту або втрати службових документів;

установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань;

установлення фактів завдання шкоди державі.

Службове розслідування призначається командиром (начальником) і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те командира (начальника).

Розділом VII Порядку №347 визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який має містити вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині висновку службового розслідування зазначаються:

посада, звання, прізвище, ініціали особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування;

підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені під час проведення службового розслідування відомості про:

обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) вчинено правопорушення або які стали підставою для призначення службового розслідування;

час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість);

посаду, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема про наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню;

наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками;

умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення;

вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено;

військове майно (грошові кошти), якому завдано шкоду, та її розмір;

наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого.

В описовій частині також зазначаються відомості про залучення фахівців та дані про них, висвітлюються надані ними результати службового розслідування.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються:

інформація про підтвердження чи спростування відомостей, які стали підставою для призначення службового розслідування;

пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) конкретного дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

У разі відсутності в командира (начальника), який призначив службове розслідування, повноважень щодо накладення дисциплінарного стягнення в резолютивній частині висновку службового розслідування мають міститися пропозиції щодо подальшого клопотання перед старшим командиром (начальником), який наділений відповідним правом, про накладення на військовослужбовця того чи іншого виду дисциплінарного стягнення.

У разі наявності у висновку службового розслідування відомостей, які в установленому законодавством порядку віднесені до державної таємниці або до інформації, що належить до службової, такому висновку надається відповідний гриф секретності або гриф «Для службового користування».

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням командира (начальника), який призначив службове розслідування, має бути ознайомлений відповідний командир (начальник) органу військового управління, військової частини, де проходить службу військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування.

Висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування, та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення, які долучаються до матеріалів службового розслідування. Після підписання висновок службового розслідування подається на затвердження командиру (начальнику), який призначив службове розслідування.

До матеріалів службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.

Пунктом 3 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затвердженого наказом МВС від 21.04.2020 року №347 визначено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування;

брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи та інші матеріали, які мають значення для проведення службового розслідування;

висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування;

відмовлятися давати будь-які показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

звертатися з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законодавством.

Суд приходить до висновку, що право позивача на участь у службовому розслідуванні було порушено відповідачем, оскільки службове розслідування проводилось в період його тимчасової непрацездатності, що унеможливило участь військовослужбовця у проведенні службового розслідування і відповідно ОСОБА_1 відповідачем позбавлено права надавати пояснення, заперечення, зауваження стосовно фактів, які були предметом службового розслідування.

Так, комісія, яка проводила службове розслідування, в порушення вимог пп. 2 п. 2 розділу V, який передбачає, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства під час проведення службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування, порушила право на участь у службовому розслідуванні, чим фактично порушила право ОСОБА_1 на захист.

Пунктом 3 розділу ІХ Порядку визначено, що накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилося службове розслідування, здійснюється в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем дисциплінарне стягнення було накладено командиром за відсутності доведення вини ОСОБА_1 , оскільки діяння, вказані у оскаржуваному наказі, не містять складу дисциплінарного проступку, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Крім того позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності направлено на електронну пошту військової частини НОМЕР_2 , яку приймають підлеглі командира військової частини, тобто дисциплінарне стягнення йому оголошено в присутності підлеглих, оскільки останній обіймає посаду командира, що прямо заборонено. Вказаних доводів відповідач не спростовує.

Так, ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що про накладенні дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Отже суд приходить до переконання, що в порушення вимог Порядку проведення службових розслідувань в НГУ та Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідач позбавив позивача права приймати участь у службовому розслідуванні, чим порушив його право надавати пояснення щодо ненадання довідок про тимчасову непрацездатність, не врахував того, що ОСОБА_1 мав обов`язок надати довідки про тимчасову непрацездатність після закінчення лікування, яке тривало до 07.11.2022 року включно, що він і зробив в послідуючому 08.11.2022 року; відповідач фактично оголосив дисциплінарне стягнення підлеглим командира військової частини, які в свою чергу ознайомили позивача з оскаржуваним наказом.

Крім того варто зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що позивач проходив стаціонарне лікування, починаючи з 23.08.2022. У відзиві відповідач вказує, що лише 28.10.2022 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України надійшов рапорт про те, що станом на 28.10.2022 ОСОБА_1 не надав довідок про непрацездатність, позивач не повідомив командирові військової частини НОМЕР_1 про захворювання. При цьому відповідач вказує, що порушення позивач вчинив в умовах правового режиму воєнного стану, перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 . Командирові військової частини НОМЕР_1 НГ України не було відомо, де перебуває підпорядкований командир частини ОСОБА_1 , доповіді у встановленій формі здійснено не було.

Водночас відповідач у відзиві не зазначає, які ним вживалися заходи з метою з`ясування обставин щодо місця перебування позивача у період з 23.08.2022 по 28.10.2022. При цьому суд зазначає, що зважаючи на обов`язок командира завжди мати точні відомості про особовий склад, тим більше в умовах дії в Україні правового режиму воєнного стану, враховуючи невжиття відповідачем заходів щодо встановлення місця знаходження позивача, суд ставить під сумнів доводи відповідача про відсутність у нього інформації про місце знаходження позивача в період з 23.08.2022 по 07.11.2022.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

А відтак, вказаною нормою передбачено обов`язок здавати медичні документи після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 08.11.2022 доповів командирові військової частини НОМЕР_1 про повернення до виконання обов`язків після тимчасової непрацездатності (а.с.15, 17). Також 08.11.2022 позивач надав усі медичні документи, що відповідачем не заперечується.

Відповідач, в свою чергу, не вказав, яку норму Статуту внутрішньої служби ЗСУ порушив позивач, надавши медичні документи після повернення до військової частини 08.11.2022.

Крім того, відповідно до ст. 48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, зауваження; догана; сувора догана.

Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження необхідності застосування до позивача саме суворішого виду стягнення - суворої догани, та відсутність підстав для застосування менш суворого.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуваний Наказ 11.11.2022 № 1026 "Про підсумки службового розслідування щодо встановлення причин по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командира військової частини НОМЕР_2 ", згідно з яким командиру військової частини НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 оголошено сувору догану, відповідачем прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Решта доводів, та заперечень сторін, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, та відповідно такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування наказу від 11.11.2022 № 1026 "Про підсумки службового розслідування щодо встановлення причин по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командира військової частини НОМЕР_2 ", яким командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2022 року №1026 "Про підсумки службового розслідування щодо встановлення причин по факту ненадання довідок про тимчасову непрацездатність командира військової частини НОМЕР_2 ", яким командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 березня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України МВС України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя С.М. Дуляницька