Справа № 620/1129/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Чернігів Справа № 620/1129/23

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Кремчаніної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 11.01.2023 у виконавчому провадженні № 69372995,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також ГУ ПФУ в Чернігівській області, позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також Відділ, відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 (далі також третя особа) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. від 11.01.2023 у виконавчому провадженні № 69372995.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено на виконання рішення суду у справі № 620/6833/21 із застосуванням двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки Законом України № 1744-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017, запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум. Просив у спірних правовідносинах врахувати правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 200/9195/19-а.

17.02.2023 ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами окремого позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки рішення суду у справі № 620/6833/21 у виконавчому провадженні № 69372995 залишається невиконаним, оскільки відповідно до резолютивної частини рішення суду боржника зобов`язано нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, проте пенсійним органом проведено перерахунок із застосуванням двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Третьою особою було подано пояснення щодо позову, в яких вказано, що органом Пенсійного фонду України було призначено підвищення до пенсії в розмірі двох прожиткових мінімумів, а не в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою суду від 27.02.2023 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи належно повідомлені.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 620/6833/21 позов задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 20.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

14.06.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 620/6833/21 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 20.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 11.07.2022 відкрито виконавче провадження № 69372995 з виконання виконавчого листа № 620/ 6833/21.

Зважаючи на невиконання рішення суду старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.01.2023, прийнято постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Не погодившись з постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Згідно наявних в матеріалах справи перерахунків пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання рішення суду з 01.12.2020 було проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 4540,00 грн (в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01.12.2020 року)( а.с.47).

Позивач у свою чергу посилається на те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено із застосуванням двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки Законом України № 1744-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017, запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Однак суд відхиляє вказані доводи позивача, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 620/6833/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 20.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Крім того, запровадження нової розрахункової величини за Законом № 1774-VIII свідчать про невідповідність такого втручання держави у права особи критеріям правової визначеності.

Тобто нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення з 20.12.2020 здійснено не в розмірі, встановленому рішенням суду, що свідчить про зміну способу виконання рішення та до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 11.03.2020 у справі № 200/9195/19-а суд відхиляє, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.95.2020 у справі № 910/719/19).

Проте, зі змісту вказаного рішення Верховного Суду видно, що в них наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

За таких обставин, відповідачем правомірно винесено постанову від 11.01.2023 у виконавчому провадженні № 69372995 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області штрафу, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку статей 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів,14005, .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, проспект Миру,43, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ

Третя особа: Руденко Василь Пилипович, АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 01 березня 2023 року.

Суддя І.І. Соломко