Справа № 500/4771/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4771/22

16 лютого 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження з особливостями визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шумського відділу Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Шумського відділу Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно постанови державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Волянюк Т.І. від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684, стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 65 799,69 грн.

На даний час правонаступником Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) у виконавчому провадженні №61605684 і органом, який здійснює примусове стягнення, є Шумський відділ ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Вказана обставина підтверджується постановою від 31.08.2021 року про передачу виконавчого провадження №61605684.

Позивач вважає постанову державного виконавця від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 протиправною і такою що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.01.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Суд, розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, вважає вказані позивачем причини пропуску термінів звернення до суду вагомими, а тому поновлює даний строк звернення.

Ухвалою суду від 23 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі на 06 лютого 2023 року о 11:30 год. в залі судових засідань Тернопільського окружного адміністративного суду за адресою: вул. Кн. Острозького, 20, м. Тернопіль, 46006.

03 лютого 2023 року відповідач подав у в порядку та у строк, визначений ухвалою суду, відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, відповідач посилається на те, що станом на день розгляду справи ні виконавчий лист № 2- 153/2010 від 06.08.2010 року, що видав Лановецький районний суд, ні виконавчий лист № 2-153/10 від 22.10.2019 року, що видав Лановецький районний суд не скасуванні, не визнані нечинним рішення, на підставі яких виданні виконавчі документи, виконавчий документа не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тому виконавчі дії та заходи примусового виконання по ВП 52202983 та ВП 61605684 Відділом продовжують вчинятися відповідно до вимог ст. 10 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до вищевказаного твердження боржника про те, що у виконавчому провадження № 61605684 з примусового виконання виконавчого листа № 2-153/10 від 22.10.2019 року, що видав Лановецький районний зазначено суму до стягнення - 657 996,88 грн., і виконавчому провадженні № 52202983 примусового виконання виконавчого листа № 2-153/2010 від 06.08.2010 року, що видав Лановецький районний суд зазначена суму до стягнення - 657 996,88 грн., не є підставою для державного виконавця вважати, що це є одне і те ж стягнення.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06.02.2023 відкладено розгляд справи на 16.02.2023 о 11:45 год.

Сторони в судовому засіданні не заперечили проти розгляду справи в порядку письмового провадження, про що подали відповідні заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та визначив зміст спірних правовідносин у справі.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, вона винесена в ході виконання виконавчого листа №2-153/10, виданого 22.10.2019 року Лановецьким районним судом про «Стягнути з ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (рахунок № НОМЕР_1 у Тернопільському обласному управлінні ВАТ «Державний ощадний банк України», , МФО 338545) 83257,02 доларів США, що станом на 13 липня 2010 року, згідно курсу Національного банку еквівалентно 657996 (шістсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 88 коп.(у тому числі 69000 доларів СІНА- заборгованість по кредиту, заборгованість по прострочених відсотках 13280,87 доларів СІЛА, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 976,15 доларів СІЛА), шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_2 , та передане ним, згідно нотаріально посвідченого 20.07.2007 року та зареєстрованого за №1739 іпотечного договору, нерухоме майно:

- нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_2 , (розташоване на земельній ділянці для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га) загальною площею 393,80 кв.м;

- земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0.06602 га, кадастровий номер земельної ділянки 020040153, розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_2 ;

- трьохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 69,40 кв.м, житлова площа - 46 кв.м.».

З наведеного вбачається, що сума, яка підлягає примусовому стягненню згідно виконавчого листа №2-153/10 становить 657 996,88 грн.

При цьому виконавче провадження №61605684 з виконання вказаного виконавчого документу було відкрито 23.03.2020 року, про що зазначено в самій постанові.

Разом з тим, ця ж сама сума в розмірі 657 996,88 грн. стягується у примусовому порядку у виконавчому провадженні 52202983, яке відкрите ще 13.09.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №2-153/10, виданого 06.08.2010 року Лановецьким районним судом.

При цьому у виконавчому провадженні 52202983 державним виконавцем постановою від 20.12.2019 року вже стягнуто виконавчий збір.

Таким чином, прийнявши 15.12.2020 року постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684, державний виконавець допустив подвійне стягнення виконавчого збору, фактично збільшивши його розмір до 20% від суми, яка підлягає стягненню, що суперечить положенням ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, як уже зазначалось, виконавче провадження №61605684 з виконання виконавчого листа №2-153/10, виданого 22.10.2019 року Лановецьким районним судом, було відкрито 23.03.2020 року, про що зазначено в самій постанові.

З врахуванням вказаної обставини, а також вимог ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 могла бути винесена 23.03.2020 року, тобто одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, позивач вважає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору 15.12.2020 року здійснено з порушенням вимог ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір суд застосовує до спірних правовідносин наступні норми права.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначені статтею 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця приватний виконавець (частина третя статті 287 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникають під час виконання судових рішень та рішень інших органів регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1404-VIII).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувана; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 2 та 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Крім того, пунктом 1 частини п`ятої вказаної статті передбачає, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Аналіз наведеного свідчить про те, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права), боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З наведеного вбачається, що сума, яка підлягає примусовому стягненню згідно виконавчого листа №2-153/10 становить 657 996,88 грн..

При цьому виконавче провадження №61605684 з виконання вказаного виконавчого документу було відкрито 23.03.2020 року, про що зазначено в самій постанові.

Разом тим, ця ж сама сума в розмірі 657 996,88 грн. стягується у примусовому порядку у виконавчому провадженні 52202983, яке відкрите ще 13.09.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №2-153/10, виданого 06.08.2010 року Лановецьким районним судом.

При цьому у виконавчому провадженні 52202983 державним виконавцем постановою від 20.12.2019 року вже стягнуто виконавчий збір.

Таким чином, прийнявши 15.12.2020 року постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684, державний виконавець допустив подвійне стягнення виконавчого збору, фактично збільшивши його розмір до 20% від суми, яка підлягає стягненню, що суперечить положенням ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, як уже зазначалось, виконавче провадження №61605684 з виконання виконавчого листа №2-153/10, виданого 22.10.2019 року Лановецьким районним судом було відкрито 23.03.2020 року, про що зазначено в самій постанові.

З врахуванням вказаної обставини, а також вимог ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», суд вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 могла бути винесена 23.03.2020 року, тобто одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, винесення постанови про стягнення виконавчого збору 15.12.2020 року здійснено з порушенням вимог ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до пункту 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувана виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувана суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Така позиція суду відповідає правій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.04.2018 у справі № 761/11524/15-ц (провадження № 61-1788св17) та у постанові від 11.03.2020 р. у справі №2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19).

Крім того, у відповідності до положень ч. 3 ст. 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно Закону № 1404-VIII виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який встановлює право державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору лише після закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа.

Вищенаведене свідчить про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Волянюк Т.І. від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 у розмірі 65 799,69 грн. з боржника ОСОБА_1 .

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень, під час якого здійснюється перевірка рішень, дій (бездіяльності) останніх на відповідність критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частинами першою та другою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вирішуючи спір по суті встановлює дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін, що випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого у частині четвертій статті 9 КАС України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Шумського відділу Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 у розмірі 65 799,69 грн. задовольнити повністю.

Вирішуючи спір між сторонами суд вирішує питання про розподіл судових витрат (частина перша статті 143 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних із розглядом справ.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати по справі №500/4774/22 підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачена сума судового збору у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції від 29.12.2022..

Керуючись статтями 2, 5, 12, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шумського відділу Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 у розмірі 65 799,69 грн. задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Волянюк Т.І. від 15.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61605684 у розмірі 65 799,69 грн. з боржника ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Шумського відділу Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) судові витрати на суму сплаченого судового збору 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 копійок згідно із квитанцією від 29.12.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Шумський відділ Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Шевченка, 3,м. Шумське,Шумський район, Тернопільська область,47101 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34043031).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.