Справа № 580/6463/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6463/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кульчицький С.О., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року про повернення позовної заяви по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про скасування розпорядження, визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року повернуто позовну заяву позивачці.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою про повернення позовної заяви, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Уманського міськрайонного суду Черкаської області №12 від 28.12.2021 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо видачі розпорядження від 28.12.2021 року №12 про передачу цивільної справи №705/1230/19 до Христинівського районного суду Черкаської області неповноважною особою;

- зобов`язати відповідача організувати роботу суду для забезпечення передачі справи №705/1230/19 повноважною особою.

Ухвалою від 02.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, із зазначенням доказів на підтвердження викладених обставин та письмових обґрунтувань щодо наявності у неї порушеного права владними управлінськими функціями відповідача у сфері публічно-правових відносин.

На виконання вимог вищевказаної ухвали, 04.01.2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків.

В обґрунтування вказаної заяви позивачкою зазначено, що про оскаржуване розпорядження вона дізналася 06 грудня 2022 року. Щодо наявності у неї порушеного права владними управлінськими функціями відповідача у сфері публічно-правових відносин ОСОБА_1 вказала, що порушення її права полягає у передачі неповноважною особою цивільної справи №705/1230/19 до іншого суду, що тягне за собою утворення неповноважного складу суду Христинівським районним судом Черкаської області.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача владними управлінськими функціями відповідача у сфері публічно-правових відносин та невиконання позивачкою вимог ухвали суду від 02.01.2023 про залишення позовної заяви без руху, у встановлений суддею строк.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, які він повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У даному випадку предметом спору є належність заявлених позовних вимог в частині оскаржуваного розпорядження до розгляду в порядку адміністративного судочинства та законність дій відповідача в рамках даного спору.

Досліджуючи матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції передчасно надано оцінку спірним правовідносинам щодо наявності порушеного права позивачки, саме на стадії відкриття провадження в даній справі. Вказані обставини мають досліджуватися судом під час розгляду справи по суті заявлених вимог, відповідно, судом першої інстанції порушено норми процесуального права в цій частині.

Щодо пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з даним позовом, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції надаючи оцінку вказаним обставинам мав застосувати положення ч. 2 ст. 123 КАС України, які встановлюють наслідки визнання неповажними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, проте судом першої інстанції помилково застосовано ч. 5 ст. 169 КАС України про повернення позовну заяву.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не надано оцінку спірним правовідносинам, на стадії відкриття провадження по справі, в межах заявлених позовних вимог щодо визначення юрисдикції даного спору та його розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України»(пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Право на доступ до правосуддя випливає із принципу міжнародного права, який забороняє відмову у правосудді, та є одним з найважливіших елементів права на судовий захист.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є часткового обґрунтованими в частині мотивів скасування оскаржуваної ухвали, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 170, 242, 243, 294, 320, 321, 325 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року про повернення позовної заяви - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 02.03.2023 року