Справа № 200/13221/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року справа №200/13221/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 р. у справі №200/13221/21 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності та рішення протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 10 вересня 2021 року №38;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови в переході на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 вересня 2021 року № 2892 про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ст. 6 розділу ІІ Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10 вересня 2021 року № 38. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням особливостей, встановлених ч. 4 ст. 6 Законом України від 12 липня 2018 року № 2505-VIII «Про статус осіб, зниклих безвісти», за її заявою від 03 вересня 2021 року, що зареєстрована за № 2892. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_1 не надала свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ВПО від 15 грудня 2014 року № , фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

З 01 вересня 1995 року ОСОБА_1 призначена пенсія, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , виданим Калінінським управлінням соціального захисту населення 06 жовтня 1995 року.

З 30 квітня 1971 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 30 квітня 1971 року.

14 серпня 2014 року на тимчасово окупованій території в м. Горлівка ОСОБА_2 викрали невідомі особи.

20 вересня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000981 за ч. 2 ст. 146 КК України за фактом викрадення ОСОБА_2

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Покровське ОУ ПФУ) з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058.

23 листопада 2020 року за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 листопада 2020 року, зареєстрованої за № 3574, про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058 та поданих разом з нею документів, в тому числі довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 грудня 2014 року № , паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , витяг з кримінального провадження № 0000981, довідка про спільне проживання від 10 листопада 2020 року № 343, видана Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирноград, Покровське ОУ ПФУ прийняло рішення № 3574 «Про відмову в перерахунку пенсії».

Покровське ОУ ПФУ вказувало на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Покровському ОУ ПФУ як пенсіонер з 01 вересня 2014 року за її заявою від 26 серпня 2014 року. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 грудня 2014 року № позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з витягом з кримінального провадження № 0000981 ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та 14 серпня 2014 року викрадений невідомими особами в АДРЕСА_3 .

Заявниця звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитров Донецької області, правонаступником якого є Покровське ОУ ПФУ, з заявою про запит пенсійної справи після викрадення ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим пенсійний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 почала проживати в м. Мирноград вже після викрадення її чоловіка.

Як наслідок, за висновком пенсійного органу, неможливо підтвердити факт реєстрації ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що слугувало підставою для прийняття Покровським ОУ ПФУ рішення про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

22 липня 2021 року Димитровський міський суд Донецької області ухвалив рішення у цивільній справі № 226/1161/21 (провадження № 2-о/226/55/2021).

Цим рішенням встановлені:

- факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з 26 червня 2001 року по день його безвісного зникнення 14 серпня 2014 року, відомості про що 20 серпня 2014 року відділенням поліції № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981;

- факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день його безвісного зникнення 14 серпня 2014 року в м. Горлівка Донецької області, відомості про що 20 серпня 2014 року відділенням поліції № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000981.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22 липня 2021 року у справі № 226/1161/21 набрало законної сили 26 серпня 2021 року.

Під час розгляду справи № 226/1161/21, серед іншого, суд встановив такі обставини, зокрема, що 20 серпня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000981 за ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України. За відомостями з витягу: 14 серпня 2014 року приблизно о 15:00 годині за адресою: АДРЕСА_3 , невідомі особи викрали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також у провадженні відділення поліції № 2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області перебуває оперативно-розшукова справа категорії «Розшук» № 41-20 від 17 грудня 2014 року щодо безвісно зниклого громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

03 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії (на пенсію у зв`язку з втратою годувальника).

Як свідчить розписка-повідомлення від 03 вересня 2021 року, разом з заявою про перерахунок пенсії, що зареєстрована за № 2892, ОСОБА_1 надала такі документи:

довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення;

довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № ;

довідки про присвоєння ідентифікаційного номера № НОМЕР_2 , №;

рішення суду у справі № 226/1161/21;

паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ;

свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ;

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000981.

В розписці-повідомленні позивач власноруч зазначила, що просить провести перерахунок пенсії згідно з поданими документами; трудову книжку надати не може, оскільки вона втрачена на тимчасово окупованій території; інших утриманців у годувальника не було, за пенсією ніхто не звертався.

На підставі п. 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснював структурний підрозділ ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Так, 10 вересня 2021 року ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийняло рішення № 38, яким позивачу відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Обґрунтовуючи своє рішення, ГУ ПФУ в Чернівецькій області навело норми ст. 36 Закону № 1058 та п. 2.3 Порядку № 22-1 і зазначило, що ОСОБА_1 не надала свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Листом від 14 вересня 2021 року № 0500-1513-8/69219 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачу про те, що за наслідками розгляду її заяви від 03 вересня 2021 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (надалі - Закон України №1058-IV), в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013р. по 21.02.2014р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 36 Закону України №1058-IV непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

При цьому за приписами ч. 2 ст. 36 Закону № 1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону;

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1058 до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 7 ст. 36 Закону № 1058 положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається за правилами, наведеними у ст. 37 Закону № 1058.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти, визначає Закон України від 12 липня 2018 року № 2505-VIII «Про статус осіб, зниклих безвісти» (далі - Закон № 2505).

Закон № 2505 забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням, обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 2505 діяв в редакції від 02 січня 2020 року.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 2505, особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук.

Родич особи, зниклої безвісти, - батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брати та сестри, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач, усиновлений, опікун, піклувальник, особа, яка перебуває під опікою чи піклуванням, а також, для цілей цього Закону, чоловік, дружина та особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки;

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2505 цей Закон поширюється на суспільні правовідносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти в умовах збройного конфлікту, у зв`язку з воєнними діями, заворушеннями всередині держави, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей, а також осіб, зниклих безвісти за будь-яких інших обставин.

Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти, регламентовано нормами ст. 4 Закону № 2505.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону № 2505 особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 2505 надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Права родичів осіб, зниклих безвісти, визначені ст. 6 Закону № 2505.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2505 будь-яка особа має право знати про долю своїх родичів, які зникли безвісти, що включає отримання достовірних відомостей про їх місцеперебування, обставини загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме), а також право отримати їх останки.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2505 реалізація права, передбаченого ч. 1 цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.

Ч. 4 ст. 6 Закону № 2505 передбачено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством.

Члени сім`ї особи, зниклої безвісти, мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням таких особливостей:

1) непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому Законом № 1058, якщо інше не передбачено цим Законом. Дітям особи, зниклої безвісти, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні такої особи. Батьки і чоловік (дружина) особи, зниклої безвісти, які не були на її утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо внаслідок такого зникнення вони втратили джерело засобів до існування;

2) право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням положень цього Закону виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника виплачується членам сім`ї особи, зниклої безвісти, з урахуванням положень цього Закону за весь час, протягом якого особа, зникла безвісти, зберігає цей правовий статус;

4) право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника припиняється з дня, наступного за днем внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмітки про встановлення місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків особи, зниклої безвісти;

5) смерть особи, яка мала статус зниклої безвісти, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає родичам такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених Законом № 1058.

Аналіз наведених вище правових норм в контексті спірних правовідносин зумовлює такі висновки:

- непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому Законом № 1058.

- право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням положень Закону № 2505 виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.п.4 п.2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються, зокрема свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому ст. 15 Закону № 2505.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Чернівецькій області відмовляючи в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника зазначило, що ОСОБА_1 не надала свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Суд встановив, що чоловік позивача - ОСОБА_2 був викрадений на тимчасово окупованій території 14 серпня 2014 року, відомості про що 20 серпня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2505 ОСОБА_2 вважається особою, зниклою безвісти, з 20 серпня 2014 року, (тобто з дати реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження №0000981 за ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України).

ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні, що встановлено таким, що набрало законної сили рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22 липня 2021 року у справі № 226/1161/21.

Як наслідок, через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто з 21 вересня 2014 року, у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 36 Закону № 1058 з урахуванням положень ч. 4 ст. 6 Закону № 2505.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058 з урахуванням особливостей, встановлених ч. 4 ст. 6 Закону № 2505.

Доводи апелянта щодо ненадання заявницею свідоцтва про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, суд не приймає, оскільки разом з заявою від 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 надала витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та таке, що набрало законної сили, рішення Димитровського міського суду Донецької області, зміст яких свідчить про те, що чоловік позивача - ОСОБА_2 є особою, зниклою безвісті.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням особливостей, встановлених ч. 4 ст. 6 Законом України від 12 липня 2018 року № 2505-VIII «Про статус осіб, зниклих безвісти», за її заявою від 03 вересня 2021 року, що зареєстрована за № 2892.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 р. у справі №200/13221/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 р. у справі №200/13221/21 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 01 березня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв