Справа № 200/457/23
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2023-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду

03 березня 2023 року Справа №200/457/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2023 року, через систему «Електронний суд», до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу в день звільнення грошової компенсації за 68 днів невикористаної щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019, 2021 роки та за 56 днів невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2018, 2019, 2021, 2022 роки;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача грошову компенсацію за 68 днів невикористаної щорічної відпустки за 2017, 2018, 2019, 2021 роки та за 56 днів невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2018, 2019, 2021, 2022 роки, не виплачену при звільненні, в сумі 26 619 (двадцять шість тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 08 коп.

Ухвалою від 13 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації залишено судом без руху та надано позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду заяви про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними з доказами в підтвердження обґрунтування.

На виконання вимог ухвали суду від 13 лютого 2023 року представником позивача надіслано суду заяву про поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду із даним позовом.

В обґрунтування вказаної заяви представник позивача наполягає на тому, що про порушення свого права на повний розрахунок при звільненні позивач дізнався з листа відповідача від 09.01.2023 № 8/1202-2023, який він отримав на електронну пошту 10.01.2023 у відповідь на свою заяву від 02.01.2023.

Зазначає, що з вказаного листа відповідача від 09.01.2023 та доданих до нього довідок УФЗБО ГУНП в Донецькій області, датованих 09.01.2023, чітко видно, що відповідачем ні 11.08.2022 (у день видання наказу про звільнення позивача), ні в будь-який інший день протягом серпня 2022 року січня 2023 року письмове повідомлення позивачу про нараховані йому та виплачені при звільненні суми не тільки не направлялось, але й взагалі не видавалось, оскільки в протилежному випадку відповідач долучив би до свого листа відповідне письмове повідомлення, датоване датою звільнення, та зазначив би про це у змісті відповіді. Тобто, на переконання представника позивача, ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права тільки 10.01.2023 не через свою недбалість, а виключно у зв`язку з невиконанням роботодавцем свого обов`язку письмово повідомити звільненого про нараховані й виплачені йому при звільненні суми згідно зі ст. ст. 47, 116 КЗпП України.

Також представник позивача вказує, що наведені ним вище обставини змусили позивача вчиняти додаткові дії для того, щоб дізнатися про факт порушення свого права, готувати та направляти на електронну адресу ГУНП в Донецькій області письмову заяву від 02.01.2023.

Вказує, що саме з урахуванням цих обставин сторона позивача обґрунтовано вважала, що перебіг місячного строку для звернення до суду розпочинається саме з цієї дати 10.01.2023, а подання позовної заяви до 10.02.2023 є таким, що здійснене з дотриманням встановленого законом процесуального строку.

Поряд з цим, представник позивача також зазначив про те, що позивач дійсно перебуває в Німеччині з 24.10.2022, про що свідчить відповідна копія тимчасового посвідчення легального перебування, долучена до позовної заяви. В той же час, сам факт прибуття позивача до м. Карлсруе у Німеччині, отримання права легального перебування та фактичне знаходження позивача на території цієї країни не є свідченням того, що ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення відповідачем його права на повний розрахунок при звільненні. По-перше, вказує представник позивача, прибувши у жовтні 2022 року до Німеччини в статусі біженця, позивач разом з дружиною та малолітньою дитиною опинився в чужій країні, в абсолютно незнайомому місті без знання мови цієї країни, без житла, будь-якого іншого майна, мінімально необхідного одягу, грошових коштів або інших засобів існування. Крім того, вказує, що втрата всього майна і абсолютна невизначеність майбутнього, у сукупності з пережитими подіями (виживання під бомбардуваннями, тривала постійна небезпека для життя, перебування в полоні окупантів) спричинили істотну психологічну травму та викликали у позивача істотні розлади (глибока депресія, постійне відчуття пригніченості, безвиході), для подолання яких він змушений був звертатися за допомогою до психологів. Натомість, вказав, що надати документальне підтвердження отримання психологічної та медичної допомоги позивач не має можливості, оскільки по прибуттю до Німеччини не мав медичного страхування цієї країни і отримував таку допомогу від волонтерів, шляхом онлайн консультацій тощо. За таких обставин, протягом жовтня-грудня 2022 року позивач був вимушений у надскладних життєвих умовах займатися пошуком шляхів задоволення мінімальних першочергових потреб себе та своєї родини (місця проживання, предметів одягу та взуття, продуктів харчування, засобів гігієни тощо), буквально, забезпечити фізичне виживання себе та своїх близьких родичів.

Звертає увагу суду на той факт, що окремих доказів, які б підтвердили вказані обставини, не існує, а єдиним документальним підтвердженням тієї низки проблем та випробувань, з якими позивач зіткнувся, та який свідчить про його особливо уразливий стан, є саме по собі посвідчення про дозвіл на легальне перебування в країні в якості біженця.

По-друге, як зазначає представник позивача, як зазначалось в позовній заяві, перебуваючи в оточеному окупаційними військами Маріуполі, з метою убезпечити себе від можливої розправи з боку окупантів, позивач видалив всю повністю інформацію на своєму мобільному телефоні, у тому числі месенджери, соціальні мережі та контакти, що позбавило його можливості після переїзду до Німеччини зв`язатись з керівництвом чи кадровим підрозділом ГУНП в Донецькій області та з`ясувати порядок подальшого проходження служби або дізнатись про звільнення з органів поліції. До того ж, на офіційному сайті та сторінках в соціальних мережах ГУНП в Донецькій області в розділі «Контакти» до цього часу зазначена адреса управління: місто Маріуполь, пр. Нахімова, 86, та міські номери телефонів з кодом міста 0629, які у зв`язку з окупацією міста є неактуальними та недійсними, що підтверджується роздруківкою з веб-сайту.

Таким чином, констатує представник позивача, єдиним засобом комунікації з ГУНП в Донецькій області залишалась електронна пошта, у зв`язку з чим при першій нагоді, 02.01.2023 позивач підготував та направив на електронну адресу ГУНП в Донецькій області електронний лист, в якому просив надати інформацію, чи продовжує він перебувати на службі в поліції та що йому необхідно зробити для продовження проходження служби. Відповідь на вказаний лист він отримав 10.01.2023, після чого звернувся до адвоката за правничою допомогою, який, в свою чергу, подав позов до суду із дотриманням місячного строку.

При цьому, також зазначає представник позивача, підготувати та направити на електронну пошту ГУНП в Донецькій області відповідне звернення раніше, ніж 02.01.2023, позивач ОСОБА_1 об`єктивно не мав змоги у зв`язку з обставинами, наведеними вище. Крім того, у зв`язку з бойовими діями, полоном і вимушеним переселенням він втратив ноутбук та інші технічної пристрої, через що мав докласти додаткових зусиль (у незнайомій країні, без знання мови) для пошуку можливості підготувати, роздрукувати, підписати та відправити цей лист відповідачеві. Таким чином, на переконання представника, причини, з яких позивачем не подано позов протягом місячного строку з дня звільнення зі служби або переїзду до Німеччини, є об`єктивними, поважними, такими, що виникли незалежно від його волі та унеможливили вчинення процесуальних дій у встановлений законом строк.

В той же час, на думку представника позивача, позов поданий до суду у найкоротший час після того, як позивач дізнався про порушення свого права, без зволікань та невиправданих затримок, у зв`язку з чим формально пропущений процесуальний строк на звернення до суду підлягає поновленню.

Вказує також про те, що такий підхід до питань формального дотримання процесуальних строків у період воєнного стану викладений, зокрема, і в рекомендаціях Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, прийнятих 02.03.2022, де судам рекомендовано: «Виважено підходити до питань, пов`язаних із поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану».

У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду для оскарження бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області та стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, пропущений з поважних причин та відкрити провадження по даній справі.

Розглянувши заяву представника позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предмет даного спору стосується проходження позивачем публічної служби.

Таким чином, позивач має право звернутися до суду з даним позовом в межах місячного строку.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд констатує, що ані позивачем, ані його представником до суду не надано жодного доказу на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, а тому заява представника позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, з метою надання позивачу права на доступ до правосуддя, ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача та забезпечення всебічного та повного розгляду справи, суд дійшов висновку щодо необхідності продовження строку на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду заяви про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними з доказами в підтвердження обґрунтування.

Керуючись статтями 121, 127, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду для оскарження бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області та стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 встановлений судом строк усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) днів з дня вручення копії цієї ухвали, а саме для надання суду заяви про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними з належними доказами в підтвердження обґрунтування.

Звернути увагу учасників справи на те, що режим роботи суду, на період воєнного стану, передбачає направлення всіх процесуальних документів через особистий кабінет в підсистемі Електронний суд. У разі неможливості користування підсистемою «Електронний суд» процесуальні документи необхідно надсилати на офіційну електронну адресу суду: (з обов`язковим підписанням всіх документів кваліфікованим електронним підписом).

У разі якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров