Справа № 484/3260/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 484/3260/22
Головуючий в 1 інстанції: Закревський В.І.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Первомайськ, Миколаївської області,

11 січня 2023 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до Поліцейського ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого сержанто поліції Гульченка Олександра Григоровича, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірну постанову було складено відповідачем за відсутності передбачених законом підстав, оскільки як наголошує позивач, Правил дорожнього руху він не порушував, жодних порушень не вчиняв, його автомобільне призначений для перевезення вантажів та пасажирів, та є виключно службовим автомобілем.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 січня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення у даній справі, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана постанова винесена незаконно та є протиправною. Позивач вважає, що оскаржуваною постановою його протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.3 ст. 121 КУпАП за керування автомобілем Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому технічному контролю, але вчасно його не пройшов, оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_1 є службовим автомобілем, наданим в особисте користування для службових потреб. Відтак, на думку позивача, не можна вважати, що автомобіль, яким керував позивач, здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку. З урахуванням наведеного, посилаючись також на приписи ст. 35 ЗУ Про дорожній рух, п.7 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМ України №176 від 18.07.1997р., позивач вважає, що транспортний засіб, яким керував позивач, не підлягає обов`язковому технічному контролю.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ч.1 ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить наступних висновків.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №166743 від 26.09.2022, винесеної поліцейським ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Гульченком Олександром Григоровичем, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 340 грн.

У змісті постанови вказується, що 26.09.2022 о 15.15 год., на автодорозі Н-24 Миколаїв-Благовіщенськ, 80 км, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому технічному контролю, але вчасно його не пройшов, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову протиправною, а дії відповідача щодо її складення неправомірними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, проаналізувавши матеріали справи, встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб, яким керував позивач, використовувався ним для службової поїздки, підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що свідчить про допущення порушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 121 КУпАП.

За таких обставин, зазначивши, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а доводами позивача, наведеними в позовній заяві не спростовуються висновки інспектора, суд першої інстанції вважав, постанова серії БАБ №166743 від 26.09.2022 не підлягає до скасування, є складена повноважною особою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.121 КУпАП, а приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Вжитий у наведеній вище процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чиного законодавства.

В силу вимог статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Пунктами 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

При цьому, положеннями п.1 ч.1 ст.35 зазначеного вище Закону 580-VIII надано право поліцейському зупиняти транспортні засоби, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху, відповідальність за які в тому числі передбачена ч. 3 ст.121 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.3 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Слід також зазначити, що згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції (ч.1 ст.13 ЗУ Про Національну поліцію).

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.15 Закону 580-VIII, територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

В свою чергу,згідно з визначенням, яке міститься у ч.1 ст.17 зазначеного Закону, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 3 ст. 121 КУпАП, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 статтею 122 та ч.1 ст.126 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року № 724/716/16-а, від 17.09.2020р. у справі №742/2298/17.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, а також зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує вищенаведеного висновку.

Положення частини другої-третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи задовольняючи позовні вимоги до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Як свідчать матеріали справи, поліцейський ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старший сержант поліції Гульченко Олександр Григорович є посадовою особою ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, та не є юридичною особою, а отже не можу бути відповідачем у даній справі у розумінні приписів КАС України.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, органом Національної поліції у даній справі виступає ГУ НП в Миколаївській області, від імені якого виступає інспектор ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Однак, ГУ НП в Миколаївській області, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом також здійснено не було.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.ч. 3, 4, 7 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, за наслідками апеляційного перегляду справи, судовою колегією встановлено, що рішення суду першої інстанції вимогами ст. 242 КАС України не відповідає.

Враховуючи викладені вище встановлені апеляційним судом обставини стосовно того, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, колегія суддів прийшла висновку про те, що судом першої інстанції було неповно встановлено фактичні обставини, які мають значення для справи, що виразилось у не здійсненні заміни неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції.

Наведене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб та до належного відповідача.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 січня 2023 року у справі №484/3260/22 скасувати.

Ухвалити у справі №484/3260/22 нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Поліцейського ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.