Справа № 480/7443/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року Справа № 480/7443/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/7443/22 за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач, ГУНП в Сумській області) про:

- визнання протиправним та скасування наказу № 612 від 27.10.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби;

- визнання протиправним та скасування наказу № 409 о/с від 27.10.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Сумській області;

- стягнення з ГУНП в Сумській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 2 082, 40 грн. за кожен день прогулу з 28.10.2022 по день прийняття рішення судом,

У С Т А Н О В И В:

І. Позиція позивача

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з посади, ОСОБА_1 вказує на порушення встановленого порядку проведення службового розслідування та упереджене здійснення дисциплінарного провадження.

Зокрема, позивач звернув увагу на те, що у наказі № 678 від 17.10.2022 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» підставою для його прийняття вказано отримання ГУНП інформації про можливі порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських СУ ГУНП. В той же час, розділ ІІ «Призначення службового розслідування» Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, такої підстави для утворення дисциплінарної комісії та призначення службового розслідування не містить.

Також, ОСОБА_1 зауважив на тому, що з наказом про призначення службового розслідування його не знайомили, у зв`язку з чим, він був позбавлений права на захист під час дисциплінарного провадження, гарантованого Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Крім того, позивач зазначив про те, що висновки дисциплінарної комісії про вчинення ним дисциплінарного проступку внаслідок невиконання обов`язків поліцейського, порушення обмежень та заборон визначених законодавством для поліцейських, а також у зв`язку із вчиненням дій, що підривають авторитет поліції, є упередженими та не відповідають встановленим під час службового розслідування обставинам.

З огляду на протиправність наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення, враховуючи приписи статті 235 Кодексу законів про працю України, на думку позивача, він має бути поновлений на посаді слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Сумській області та на його користь має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІ. Заперечення відповідача

Не погоджуючись з позовними вимогами, ГУНП в Сумській області у відзиві (а.с. 62-75) зазначила, що 15.10.2022 о 21:39 надійшла інформація про відкриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 КК України відносно окремих поліцейських ГУНП в Сумській області, згідно з якою, цього ж дня о 18:00 працівниками НАБУ в рамках кримінального провадження № 0000310 від 14.10.2022 задокументовано факт вимагання ОСОБА_1 неправомірної вигоди у розмірі 10 тис. доларів США у керівника одного з підприємств області за не притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 272 КК України (порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою). Аналогічна інформація надійшла до ГУНП в Сумській області і 18 та 20 жовтня 2022 року від ДВБ НПУ.

За результатами службового розслідування, проведеного у зв`язку з отриманням вказаної інформації, було встановлено, що ОСОБА_1 своїми протиправними винними діями, а саме: невиконанням обов`язків поліцейського, порушенням обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських а також вчиненням дій, що підривають авторитет поліції, порушив службову дисципліну, тобто, вчинив дисциплінарний проступок, за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції.

Відповідач зауважив на тому, що порушення службової дисципліни позивачем внаслідок винної протиправної поведінки, підтверджено матеріалами службового розслідування, і застосований вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру проступку, враховує обставини, за яких він був вчинений, особу порушника тощо.

З огляду на зазначене, ГУНП в Сумській області вважає оскаржувані накази правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 10.11.2022, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/7443/22, підготовче засідання призначено на 06.12.2022, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 06.12.2022, занесеною до протоколу, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 20.12.2022.

Ухвалою суд від 20.12.2022, занесеною до протоколу, підготовче провадження у справі № 480/7443/22 закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.01.2023 о 10 год. 00 хв., а ухвалою суду від 02.01.2023 розгляд справи відкладено на 26.01.2023 о 10 год. 00 хв.

У зв`язку з надзвичайною ситуацією та довготривалою повітряною тривогою, розгляд справи у судовому засіданні 26.01.2023 не відбувся, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 26.01.2023 розгляд справи відкладено на 01.02.2023 о 10 год. 40 хв.

Ухвалою суду від 01.02.2023 на підставі клопотання відповідача, розгляд справи відкладено на 07.02.2023 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 07.02.2023, занесеною до протоколу, у судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 14.02.2023.

Ухвалою суду 14.02.2023, занесеною до протоколу, в судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 21.02.2023.

В судовому засіданні 21.02.2023 ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник ГУНП в Сумській області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити

IV. Обставини справи

Під час проходження служби ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника слідчого управління начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи ГУНП в Сумській області, 15.10.2022 інспектором-черговим подано рапорт у якому повідомлялось про відкриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 КК України відносно окремих поліцейських ГУНП в Сумській області (а.с. 89).

Того ж дня від Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відповідачем отримано лист № 1389/42-18/01-2022 у якому вказувалось про документування працівниками Національного антикорупційного бюро України факту вимагання неправомірної вигоди в сумі 10000 дол. США у керівника одного з підприємств області за не притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 272 КК України по кримінальному провадженню № 0000233 від 13.10.2022 (а.с. 94).

Отримавши вказану інформацію, з метою з`ясування всіх обставин можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими слідчого управління, в тому числі і порушення, що могло призвести до відкриття кримінального провадження № 0000310 за ч. 3 ст. 368 КК України, 17.10.2022 ГУНП в Сумській області прийнято наказ № 678 про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії (а.с. 95).

За результатами службового розслідування, 27.10.2022 складено висновок, згідно з яким за порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, пункту 2.4 наказу ГУНП № 198 від 02.02.2021, частини 1 пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 1 пункту 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС № 1179 від 09.11.2016, пункту 1 розділу 2 посадової інструкції та вимог пункту 4 частини 3 статті 1, частин 1 і 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини 1 статті 39 КПК України, що виразилось у невиконанні обов`язків поліцейського, неналежній організації контролю за напрямками роботи, що стосується розслідування кримінальних проваджень про безвісне зникнення й викрадення осіб під час збройної агресії рф на території України та у вчиненні дій, що підривають авторитет Національної поліції України, а також за порушення вимог пункту 10 розділу VІ Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України № 828 від 11.10.2018, що виразилось у неналежному збереженні вогнепальної зброї і боєприпасів, виданих на постійне носіння і зберігання, порушення підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС № 70 від 01.02.2016, що виразилось у залишенні зброї без нагляду, дисциплінарна комісія запропонувала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції (а.с. 76-88).

За змістом вказаного висновку, порушення службової дисципліни за які запропоновано застосувати стягнення, полягають у не здійсненні позивачем належного контролю за територіальними підрозділами поліції, що призвело до невиправданої тяганини у кримінальних провадженнях про безвісне зникнення або викрадення осіб під час збройної агресії рф на території України, а також до безпідставної перекваліфікації злочину у кримінальному провадженні № 000054 працівниками ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області; у організації прибуття підлеглих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до території ТОВ «Група «Айсберг» за адресою: м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24 для проведення обшуку за відсутності дозволу на проведення цієї слідчої дії; у залишенні зброї без нагляду та недотриманні правил її зберігання; а також у вимаганні неправомірної вигоди у розмірі 10 тис. дол. США у керівника ТОВ «Група «Айсберг» ОСОБА_4 за не притягнення останнього до відповідальності у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022.

На підставі висновку службового розслідування, 27.10.2022 ГУНП в Сумській області прийнято наказ № 612, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції, а наказом № 409 о/с від 27.10.2022, позивача звільнено з посади слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління ГУНП в Сумській області з 28.10.2022 (а.с. 21-22).

V. Норми права які регулюють спірні правовідносини та їх застосування

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

На виконання частини першої статті 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 (далі Дисциплінарний статут) і визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частинами першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

За змістом частин першої четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням є діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ вказаного Порядку, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

За змістом пункту 1 розділу V Порядку, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

На виконання пункту 4 розділу V Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Пунктом 13 розділу V Порядку передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІІ Порядку передбачено, що у разі коли за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з частинами 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що за порушення службової дисципліни, до поліцейського може бути застосований один із визначених видів дисциплінарного стягнення, в тому числі і звільнення зі служби в поліції. Втім, застосування стягнення можливе лише в тому разі, коли порушення службової дисципліни сталося внаслідок винної протиправної поведінки поліцейського, яка належним чином доведена та підтверджена відповідними достатніми доказами.

Разом з цим, обираючи вид дисциплінарного стягнення, який має бути застосований, уповноважена особа зобов`язана враховувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини порушника. Фактично, при обранні виду дисциплінарного стягнення має дотримуватись принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку, вчиненого внаслідок доведеної винної протиправної поведінки порушника, негативними наслідками, до яких призвела чи може призвести така поведінка з одного боку, та суворістю покарання за вчинений проступок, глибиною необхідного втручання у права порушника, необхідних для досягнення мети застосування стягнення, з другого боку.

VI. Висновки суду щодо доводів сторін та вирішення спору

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних наказів, ГУНП в Сумській області вказує на наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби в поліції, оскільки його винна протиправна поведінка, що зумовила порушення службової дисципліни, належним чином доведена та підтверджена матеріалами службового розслідування.

Втім, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд не може погодитись з указаними доводами відповідача, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції застосовано до ОСОБА_1 за декілька порушень, встановлених службовим розслідуванням.

Зокрема, ГУНП в Сумській області стверджує про те, що позивач не здійснив належний контроль за проведенням працівниками ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000054, а також не забезпечив своєчасне вчинення слідчих дій у кримінальних провадженнях, пов`язаних зі зникненням або викраденням осіб під час збройної агресії рф на території України.

На підтвердження невиконання ОСОБА_1 обов`язку контролю за досудовими розслідуваннями, встановленого посадовою інструкцією, відповідач надав суду копію довідки про результати роботи т.в.о. заступника начальника СУ ГУНП-начальника відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП майора поліції ОСОБА_1 (а.с. 114), копію листа заступника начальника Головного слідчого управління НП України № 25655/24/3/4-2022/в від 04.10.2022 (а.с. 143) та копії листів Сумської окружної прокуратури № 54-3479вих22 від 15.09.2022 (а.с. 144-147) і Конотопської окружної прокуратури № 50-4082вих22 від 27.09.2022 (а.с. 149-152).

Суд зазначає, що за змістом вказаних документів, заступник начальника ГУНП в Сумській області начальник слідчого управління полковник поліції ОСОБА_5 повідомлявся про необхідність проведення службового розслідування у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків як працівниками районних відділів поліції, так і працівниками слідчого управління ГУНП.

Водночас, суд констатує, що доказів проведення службового розслідування щодо фактів викладених у листі заступника начальника Головного слідчого управління НП України № 25655/24/3/4-2022/в від 04.10.2022 (а.с. 143) та листах Сумської окружної прокуратури № 54-3479вих22 від 15.09.2022 (а.с. 144-147) і Конотопської окружної прокуратури № 50-4082вих22 від 27.09.2022 (а.с. 149-152), відповідач не надав, а висновки дисциплінарної комісії про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо забезпечення контролю за досудовими розслідуваннями у кримінальному провадженні № 000054 та кримінальних провадженнях, пов`язаних зі зникненням або викраденням осіб під час збройної агресії рф на території України, зроблені лише на підставі документів, які не містить конкретних даних щодо неналежного виконання своїх обов`язків саме позивачем.

Інших доказів неналежного виконання позивачем своїх обов`язків щодо забезпечення контролю за досудовими розслідуваннями у кримінальних провадженнях, відповідач суду не надав.

З огляду на зазначене, суд робить висновок про не підтвердження ГУНП в Сумській області належними і достатніми доказами факту неналежного виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків в частині контролю за досудовими розслідуваннями у кримінальному провадженні № 000054 та кримінальних провадженнях, пов`язаних зі зникненням або викраденням осіб під час збройної агресії рф на території України, та про відсутність підстав для врахування цих обставин при вирішенні питання щодо застосування дисциплінарного стягнення.

З приводу доводів позивача про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни внаслідок організації прибуття підлеглих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до території ТОВ «Група «Айсберг» за адресою: м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24 для проведення обшуків за відсутності дозволів на проведення цих слідчих дій, суд зазначає, що на підтвердження вказаних обставин відповідач надав копію ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2022 по справі № 591/5015/22 (а.с. 232) та копії пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с. 108-109).

Так, за змістом пояснень позивача, 15.10.2022 він займався організацією обшуків на території ТОВ «Групи Айсберг» на підставі ухвал Зарічного районного суду м. Суми. Зокрема, разом зі слідчими ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , включеними до групи слідчих, яка проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022, виїжджали на місце проведення обшуків, втім фактично ці слідчі дії проведені не були.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначили, що 15.10.2022 від ОСОБА_1 отримали вказівку про необхідність проведення обшуків на території ТОВ «Групи Айсберг». Після відповідної підготовки, вони разом з позивачем приїхали на місце проведення обшуків, проте, після спілкування з адвокатом Руднєвим Є.Г. та іншою невідомою особою, ОСОБА_1 повідомив про проведення обшуку іншого дня. Водночас, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зауважили на тому, що ухвали про проведення слідчих дій у них були відсутні.

Наполягаючи на порушенні службової дисципліни ОСОБА_1 , відповідач вказує на те, що згідно з ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2022, дозвіл на проведення обшуків наданий лише слідчому ОСОБА_6 . В той же час, судом установлено, що у резолютивній частині ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2022 по справі № 591/5015/22 (а.с. 232) вказано про надання дозволу на проведення обшуку за клопотанням слідчого Цирліна М.М., а не конкретно йому, як слідчому. Не містять обмежень щодо проведення обшуку виключно тим слідчим, який подавав клопотання про проведення цієї слідчої дії до суду, і приписи Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд робить висновок про те, що надані ГУНП в Сумській області докази, не є беззаперечними та достатніми для підтвердження порушення ОСОБА_1 службової дисципліни внаслідок організації 15.10.2022 обшуків слідчими ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі ухвал Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2022.

З приводу висновків службового розслідування про порушення службової дисципліни внаслідок порушення Присяги поліцейського та вчинення дій, що підривають авторитет Національної поліції України, а саме: у зв`язку з вимаганням неправомірної вигоди у розмірі 10 тис. дол. США у керівника ТОВ «Група «Айсберг» ОСОБА_4 за не притягнення останнього до відповідальності у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022, суд зазначає таке.

У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово висновував, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Своєю чергою, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Водночас вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення.

Позиція щодо неможливості притягнути працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 28.02.2020 по справі № 818/1274/17.

Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 по справі № 420/5368/18 зауважив, що кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Верховний Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В аспекті спірних правовідносин треба зауважити, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (реєстрація кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру).

Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 09.10.2019 по справі № 812/1706/15, від 28.11.2019 по справі № 802/1969/17-а, від 30.09.2021 по справі № 814/334/17, від 30.07.2020 по справі № 802/1767/17-а та від 08.05.2019 по справі № 807/196/17.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97).

Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Тож вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.02.2020 по справі № 260/1118/18, від 28.02.2020 по справі № 825/1398/17, від 06.03.2020 по справі № 804/1758/18, від 30.07.2020 по справі № 802/1767/17-а та від 20.10.2020 по справі № 340/1502/19.

Адміністративний суд в силу вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Водночас саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.

Оцінюючи доводи ГУНП в Сумській області, суд враховує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушенням Присяги є несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності. Між тим, про вчинення дисциплінарного проступку поліцейським можуть свідчити виключно фактичні дані про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.

У цій справі судом встановлено, що згідно з висновком службового розслідування, дією, яка підриває авторитет Національної поліції України та порушує Присягу поліцейського, відповідач визначив вимагання ОСОБА_1 неправомірної вигоди у розмірі 10 тис. дол. США у керівника ТОВ «Група «Айсберг» ОСОБА_4 за не притягнення останнього до відповідальності у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022. На підтвердження вчинення вказаного дисциплінарного проступку, ГУНП в Сумській області надало суду пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ухвалу Вищого антикорупційного суду України від 17.10.2022 по справі № 991/4725/22.

Зі змісту зазначених пояснень убачається, що ОСОБА_1 неправомірну вигоду у ОСОБА_4 не вимагав, пропозицій про її отримання від останнього не отримував. Слідчі у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022 вказівок від позивача про закриття кримінального провадження не отримували, про вимагання неправомірної вигоди у керівника ТОВ «Група Айсберг» їм нічого невідомо.

Згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 17.10.2022 по справі № 991/4725/22, слідчим суддею не надавалась оцінка доказів сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368, частиною 4 статті 27 та частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України, з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості, а здійснена оцінка цих доказів з точки зору визначення певної вірогідності причетності позивача до кримінального правопорушення.

Тобто, вказана ухвала не може вважатись належним і достатнім доказом вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а свідчить лише про наявність підстав для обрання відносно позивача запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000310 від 14.10.2022, в якому він фігурує як підозрюваний.

Будь-яких інших доказів, крім згаданих пояснень та ухвали Вищого антикорупційного суду України, що були добуті в ході службового розслідування та беззаперечно підтверджували б наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку внаслідок порушення службової дисципліни через вчинення дії, яка підриває авторитет Національної поліції України та порушує Присягу поліцейського, а саме: вимагання неправомірної вигоди, ГУНП в Сумській області суду не надало, матеріали службового розслідування таких доказів не містять.

За таких обставин, суд робить висновок про недоведеність відповідачем факту порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що полягає у вимаганні неправомірної вигоди у розмірі 10 тис. дол. США у керівника ТОВ «Група «Айсберг» ОСОБА_4 за не притягнення останнього до відповідальності у кримінальному провадженні № 0000233 від 13.10.2022, та як наслідок, про відсутність підстав для застосування дисциплінарного стягнення.

В той же час, з огляду на приписи пункту 10 розділу VІ Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України № 828 від 11.10.2018 та підпункту 6 пункту 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС № 70 від 01.02.2016, зважаючи на зміст пояснень позивача і ОСОБА_8 (а.с. 111), суд погоджується з доводами ГУНП в Сумській області про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни у зв`язку із залишенням зброї без нагляду й недотриманням правил її зберігання та, як наслідок, про наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення за це порушення.

Разом з цим, надаючи оцінку правомірності застосування за згадане порушення найсуворішого виду дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції, суд зазначає, що службовим розслідуванням підтверджено лише факт залишення позивачем у шафі для речей, що знаходиться у його службовому кабінеті, табельної вогнепальної зброї ПМ з боєкомплектом (2 магазини, 16 патронів) та автоматичної зброї АК 74 з боєкомплектом (4 магазини, 120 патронів). Пояснюючи це, ОСОБА_1 вказував на відсутність у службовому кабінеті сейфу для зберігання зброї, а також зауважував на тому, що службовий кабінет знаходиться у приміщенні ГУНП в Сумській області, що є режимним об`єктом до якого сторонні особи не мають доступу.

Отже, за наведених обставин, приймаючи до уваги те, що настання негативних наслідків у зв`язку із залишенням зброї без нагляду та порушенням правил її зберігання службовим розслідуванням не встановлено, інформація про їх настання відсутня, суд вважає, що застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, порушує принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку та суворістю покарання за його вчинення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про невідповідність оскаржуваних наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та наявність підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на приписи вказаної норми, позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено 28 жовтня 2022 року (а.с. 22). Згідно з довідкою № 29/1140 від 17.11.2022, нарахована заробітна плата позивача складає: 16 742, 37 грн. у серпні 2022 року та 20 284, 55 грн. у вересні 2022 року. Тобто, середньомісячна заробітна плата складає 18 513, 46 грн., середньоденна 607, 00 грн. (а.с. 164). Разом з цим, відповідно до довідки № 29/1288 від 07.12.2022, нарахована заробітна плата ОСОБА_1 у серпні 2022 року склала 41 742, 37 грн., а у вересні 2022 року 85 284, 55 грн. (а.с. 203).

Зі змісту розрахункових листів позивача, судом встановлено, що останньому у серпні 2022 року всього було нараховано грошове забезпечення в загальній сумі 41 742, 37 грн., з яких: 2 500, 00 грн. посадовий оклад, 2 000, 00 грн. доплата за військове звання, 471, 77 грн. і 738, 87 грн. надбавка за вислугу років, 1 358, 71 грн. і 943, 55 грн. надбавка за спеціальні умови проходження служби, 3 517, 77 грн. і 2 603, 10 грн. премія, а також 25 000, 00 грн. додаткова винагорода за період служби з 24.06.2022 по 18.07.2022.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення в загальній сумі 85 284, 55 грн., з яких: 1 166, 67 грн. і 1 813, 33 грн. посадовий оклад, 1 066, 67 грн. і 933, 33 грн. доплата за військове звання, 630, 00 грн. і 864, 00 грн. надбавка за вислугу років, 1 092, 00 грн. і 2 808, 00 грн. надбавка за спеціальні умови проходження служби, 2 827, 25 грн. і 4 519, 70 грн. премія, а також 5 000, 00 грн. додаткова винагорода за період служби з 19.07.2022 по 23.07.2022, 30 000, 00 грн. додаткова винагорода за період служби з 24.07.2022 по 22.08.2022, та 30 000, 00 грн. додаткова винагорода за період служби з 23.08.2022 по 21.09.2022 (а.с. 233).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, цей Порядок, окрім іншого, застосовується у випадку обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За змістом абз. 3 пункту 2 розділу ІІ згаданого Порядку, обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, за змістом вказаних норм, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі незаконного звільнення, враховуються всі складові заробітної плати (доходу) особи, нараховані за останні два місяці, що передують місяцю у якому відбулось звільнення. Перелік складових заробітної плати (доходу), які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, визначений пунктом 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, і цей перелік є вичерпним.

У справі що розглядається судом встановлено, що у довідці № 29/1140 від 17.11.2022, при обчисленні середньої заробітної плати, ГУНП в Сумській області не врахувало суми виплаченої ОСОБА_1 у серпні й вересні 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, оскільки, на думку відповідача, з огляду на приписи Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, з урахуванням норм пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, вказана додаткова винагорода не враховується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З цього приводу суд зазначає, що згідно зі статтею 94 Закону України «Про національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», постановою № 168 від 28.02.2022 Кабінет Міністрів України установив, що на період дії воєнного стану, зокрема, поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, зміст наведених нормативно-правових актів, дає підстави дійти висновку, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 на період дії воєнного стану має постійний характер (а не є одноразовою виплатою, як про це зазначає відповідач) і не підпадає під виключення, встановлені пунктом 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Тобто, суми вказаної додаткової винагороди, нараховані ОСОБА_1 за період проходження служби у серпні й вересні 2022 року, мають враховуватись при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як убачається з матеріалів справи (а.с. 233), сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за серпень 2022 року, яка має враховуватись при обчисленні середнього заробітку, складає 16 742, 37 грн., а за вересень 2022 року 72 284, 55 грн. З огляду на приписи абзаців другого й третього пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, суд не враховує 25 000, 00 грн. додаткової винагороди виплаченої у серпні 2022 року та 13 000, 00 грн. додаткової винагороди, виплаченої у вересні 2022 року, оскільки ця винагорода виплачувалась за період проходження служби, який не враховується при обчисленні середнього заробітку, а саме: з 24.06.2022 по 18.07.2022, з 19.07.2022 по 23.07.2022 та з 24.07.2022 по 01.08.2022 відповідно.

За таких обставин, сума середньомісячного грошового забезпечення, яка враховується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 44 513, 46 грн. ((16 742, 37 грн. + 72 284, 55 грн.) / 2 місяці), а середньоденного 1 459, 46 грн. ((16 742, 37 грн. + 72 284, 55 грн.) / 61 календарний день).

Оскільки часом вимушеного прогулу є період з 29.10.2022 по 21.02.2023, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з ГУНП в Сумській області на користь позивача складає 167 107, 96 грн. ((44 513, 46 грн. х 3 місяці) + (1 459, 46 грн. х 23 календарні дні)).

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, підлягають негайному виконанню.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Сумській області та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 44 513, 46 грн.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами першою, другою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з цим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як убачається із доданих письмових доказів, а саме: договору про надання правничої допомоги в адміністративній справі від 28.10.2022, квитанцією про оплату гонорару адвоката в сумі 15 000, 00 грн., попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат (а.с. 51-55).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Разом з цим, суд не може визначати розмір відшкодування на власний розсуд. Як було зазначено, відповідно до вимог ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Втім, відповідач таких клопотань не подавав, заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не висловлював.

Беручи до уваги предмет спору у справі що розглядається, а також враховуючи обсяг наданих послуг, тривалість часу, затраченого представником позивача на складання процесуальних документів і на участь у судових засіданнях, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 15 000,00 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 3, 6-10, 132, 241, 242, 243, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Гаціональної поліції в Сумській області № 612 від 27.10.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Гаціональної поліції в Сумській області № 409 о/с від 27.10.2022 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на посаді слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Сумській області з 29.10.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, код 40102777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.10.2022 по 21.02.2023 у загальному розмірі 167 107, 96 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, код 40102777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 15 000, 00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 44 513, 46 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення суду складено 02.03.2023.

Суддя С.В. Воловик