Справа № 620/8420/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 березня 2023 року Чернігів Справа № 620/8420/22
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Поліщук Л.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду матеріали у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , в якому просить:
визнати протиправними та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 12 жовтня 2022 року № 61РС (ос) в частині, що стосується переміщення позивача;
визнати протиправними та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 21 жовтня 2022 року № 240 в частині, що стосуються позивача;
визнати таким, що порушує права позивача наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 24.02.2022 № 1;
Ухвалою суду від 27.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в позовній заяві зазначаються власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позовна заява не містить власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Однією з позовних вимог є зобов`язання відповідача здійснити виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168. У позовній заяві як на підставу звільнення від сплати судового збору позивач посилається на пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Суд зазначає, що відповідно до положень зазначеної правової норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно з положеннями Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 13.01.2004 № 5 та виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, додаткова винагорода не входить до складу фонду основної та додаткової заробітної плати.
Отже, зважаючи, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 не входить до структури грошового забезпечення і відповідно не може вважатися додатковим видом грошового забезпечення, тому, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільга із сплати судового збору не може бути застосована у межах даних адміністративних правовідносин.
З приводу звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати позивачу речове майно (чи його заміну) за встановленими нормами забезпечення і інструкцією з речового забезпечення, суд враховує, що у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 Верховний Суд дійшов висновку, що речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
А отже, пільга зазначеної правової норми не поширюється на вказану позовну вимогу.
Крім того, до наведених вище судом позовних вимог, зважаючи на їх суть, не може бути застосована і пільга передбачена пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на який посилається позивач в якому закріплено, що від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Також як підстава звільнення від сплати судового збору позивачем зазначено пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вказана норма передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Водночас, суд зауважує, що Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають статус учасника бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у частині другій статті 22 якого передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у даній справі.
Суд зазначає, що питання правомірності невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, а також питання забезпечення позивача речовим майном не стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, тому судовий збір за подання позовної заяви за захистом своїх прав у вказаних частинах підлягає сплаті.
Аналогічні висновки щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» сформовані Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 06.05.2020 у справі № 9901/70/20, які є релевантними і до даної справи.
З приводу звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про зобов`язання відповідача здійснити виплату невиплаченої щорічної виплати учасникам бойових дій до 9 травня, суд зазначає, що хоча позивач посилається на положення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при цьому, належним чином засвідчені копії документів, які б підтверджували наявність у позивача статус учасника бойових дій ним до суду не надано.
Враховуючи викладене, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову у вказаній частині відсутні.
Щодо посилань позивача на положення статті 8 та пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що положеннями статті 129 Конституції України та статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками, зокрема, майнового стану.
Так, відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Перевіривши матеріали справи та доводи позивача, судом встановлено, що не надано доказів наявності у нього умов, передбачених частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору, а саме: довідки органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік; довідки органу доходів і зборів про інші доходи за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 31.05.2018 у справі № 336/5480/17, від 08.01.2019 у справі № 823/2107/18, від 08.01.2020 № 821/1896/15-а.
Пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Дослідивши перелік та зміст позовних вимог, суд констатує про відсутність вимоги про відшкодування шкоди.
Оскільки до позовної заяви не додано оригіналу документа про сплату судового збору або документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог частин третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01.01.2022 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2481,00 грн.
Таким чином за подання фізичною особою до суду адміністративного позову, який містить вимогу немайнового характеру, ставка судового збору становить 992,40 грн.
Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Частиною другою та пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.
Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач не зазначає яким чином йому у період з 05.04.2022 по 16.09.2022 виплачувалось грошове забезпечення, коли, в якому розмірі та з яких складових. Грошове забезпечення виплачується щомісячно.
Отже, звернувшись до суду 24.11.2022 із позовними вимогами про зобов`язання відповідача здійснити виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період з 05.04.2022 по 16.09.2022, позивач звернувся до суду з порушенням місячного строку встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Заяву про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням поважності причин його пропуску до суду останнім не подано.
Щодо строку звернення із позовною вимогою про неотримане речове майно враховуючи правову природу вказаної позовної вимоги, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Суд зауважує, що відповідно до наданої до суду військовою частиною НОМЕР_2 картки обліку військового майна особистого користування № 155 речове майно позивачу було видано 30.03.2022. Доказів які б свідчили про звернення позивача до командира вказаної частини із рапортом про видачу такого майна останнім до суду не надано, що унеможливлює суд встановити датку, коди позивач дізнався про порушення, на його думку, його прав.
Що стосується оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 № 1 про призначення позивача до військової частини НОМЕР_2 , то посилання позивача у позовній заяві на поважність пропуску звернення до суду у зв`язку із отриманням його копії лише 21.10.2022 суд відхиляє, оскільки його зміст свідчить про те, що про існування вказаного наказу позивач не міг не знати. Доказів звернення позивача в розумний строк щодо отримання копії витягу з нього останнім до суду не надано.
Щодо оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2022 № 240, суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач зазначає про отримання ним його копії 21.10.2022.
Таким чином, звернувшись до суду 24.11.2022 із вказаними вище позовними вимогами позивач звернувся з порушенням місячного строку, встановленого законом.
Отже, зазначене свідчить про те, що позовна заява подана з порушенням вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
У відповідності до вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
З урахуванням викладеного вище, вказані недоліки позивач може усунути у 10-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду:
власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 2977,20 грн;
заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.
Керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Надати позивачу 10-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення вказаних недоліків у встановлений судом строк позовна заява буде йому повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Поліщук