Справа № 140/8074/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року ЛуцькСправа № 140/8074/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган, позивач) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу у сумі 83467,12 грн. (вісімдесят три тисячі чотириста шістдесят сім гривень дванадцять копійок) до державного бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення статей 16, 36, 38 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за відповідачем рахується податковий борг, який виник в результаті несплати штрафних санкцій згідно податкових повідомлень - рішень № від 18 липня 2017 року в сумі 678,49 грн; № від 10 листопада 2017 року в сумі 112,30 грн; № від 21 листопада 2018 року в сумі 695,51 грн; № від 05 вересня 2019 року в сумі 694,87 грн; № від 23 червня 2020 року в сумі 711,16 грн; № від 26 серпня 2020 року в сумі 206,19 грн; № від 19 листопада 2020 року в сумі 137,46 грн; № 003832403 від 22 січня 2021 року в сумі 138,74 грн; № від 19 березня 2021 року в сумі 140,02 грн; № від 24 травня 2021 року в сумі 147,28 грн; № від 09 серпня 2022 року в сумі 5176,72 грн та донарахованої пені відповідно до статті 129 Податкового кодексу України в сумі 74628,38 грн.

З метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана вимога від 13 грудня 2013 року №4810, однак податковий борг не був погашений.

З огляду на зазначене, контролюючий орган просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 05 січня 2023 року відповідач вказує, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2014 року по справі № 803/440/14 було задоволено позовні вимоги Володимир-Волинської об`єднаної ДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 74700 грн.

На виконання цієї постанови суду було відкрито виконавче провадження № 44161825 по примусовому виконанню виконавчого листа №803/440/14 від 18.07.2014.

Постановою заступника начальника відділу Володимир-Волинського ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову від 04.08.2021 про закінчення виконавчого провадження №44161825 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним погашенням заборгованості за рішенням суду.

Наголошує, що згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач рішенням №08002026 від 14.07.2014 підприємницьку діяльність припинила за власним бажанням.

Однак контролюючий орган в серпні 2021 року провів камеральну перевірку, з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету за результатами якої складено акт від 20 серпня 2021 року №6789/03-20-24-03/ НОМЕР_1 , відповідно до якого нараховано штраф в розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання.

За результатами адміністративного оскарження прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 09.08.2022 № , яким зобов`язано відповідача сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 5176, 72 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/6210/22 від 12 грудня 2022 року вказане рішення визнано протиправним та скасовано.

Оскільки граничний термін сплати податкового зобов`язання був за актом перевірки 26 січня 2014 року, а камеральна перевірка була проведена 04.08.2021 тобто на 2763 календарний день в порушення вимог статті 102 ПК України після спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, то такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, в тому числі пеня та штрафні санкції і, як наслідок, у податкового органу з того часу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

З наведених підстав просила відмовити у задоволенні позову (арк. спр. 72 - 76).

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 18 січня 2023 року, представник ГУ ДПС у Волинській області вказує, що у зв`язку з надходженням до ГУ ДПС у Волинській області рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року, яким скасовано податкове повідомлення-рішення № 024592403 від 09 серпня 2022 року, контролюючий орган надає оновлену інтегровану картку платника податку, відповідно до якої сума податкового боргу ОСОБА_1 становить 78290,40 грн.

Також посилається на те, що інші податкові повідомлення-рішення, на підставі яких податковий орган просить стягнути з ОСОБА_1 суму податкового боргу, на час розгляду судом цього позову в судовому порядку не оскаржувалися, тому вважаються узгодженими.

З наведених підстав уважає, що висновок про обов`язок відповідача сплатити суму податкового боргу до бюджету є обґрунтованим (арк. спр. 92).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 60).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 12 жовтня 1997 року по 14 липня 2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. спр. 84).

У зв`язку з несплатою у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань за відповідачем рахується заборгованість у сумі 83467,12 грн., яка відповідно до норм підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України набула статусу податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. З метою погашення податкового боргу ОСОБА_1 була сформована та надіслана податкова вимога форми «Ф» №4810 від 13.12.2013, яка була отримана останньою 17.12.2013 (арк.спр.8).

Вказані обставини щодо наявної та несплаченої до бюджету заборгованості контролюючий орган також підтверджує довідкою про наявність податкового боргу та інтегрованою карткою платника податків за відповідними платежами.

Відповідач вказує, що податковий борг у сумі 74700 грн. повністю погашений, що підтверджується постановою заступника начальника відділу Володимир-Волинського ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області від 04 серпня 2021 року (арк. спр. 83).

Проведена камеральна перевірка від 04.08.2021 є протиправною оскільки здійснювалася поза межами 1095 денного строку передбаченого статтею 102 ПК України та була проведена на 2763 календарний день з останнього граничного терміну сплати податкового зобов`язання 26.01.2014 року.

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак у податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 06.02.2018 у справі №807/2097/16.

З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку не сплатила податковий борг з урахуванням уточнення, який становить 78290,40 грн., тому контролюючий орган керуючись підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пунктом 95.3 статті 95 ПК України, просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому).

Отже, при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України складає 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №923/1092/16, від 17.04.2019 року у справі №43/75-15/7-б, від 19.09.2019 року у справі №910/11620/18, від 24.10.2019 року у справі №906/665/17.

З матеріалів справи убачається, що грошове зобов`язання відповідача за податковими повідомленнями-рішеннями № від 18 липня 2017 року на суму 678,49 грн; № від 10 листопада 2017 року на суму 112,30 грн; № від 21 листопада 2018 року на суму 695,51 грн; № від 05 вересня 2019 року на суму 694,87 грн; № від 23 червня 2020 року на суму 711,16 грн; № від 26 серпня 2020 року на суму 206,19 грн; № від 19 листопада 2020 року на суму 137,46 грн; № 003832403 від 22 січня 2021 року на суму 138,74 грн; № від 19 березня 2021 року на суму 140,02 грн; № від 24 травня 2021 року на суму 147,28 грн. є узгодженим.

Зокрема, суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 18 липня 2017 року на суму 678,49 грн було вручено відповідачу 01 листопада 2017 року, що підтверджується інформацією витягу з податкового блоку платника податків (арк. спр. 114).

Тому, відповідно до норми пункту 57.3 статті 57 ПК України спеціальний строк давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу розпочався 16 листопада 2017 року (після спливу 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення).

Таким чином, беручи до уваги податкове повідомлення-рішення № від 18 липня 2017 року на суму 678,49 грн., зобов`язання за яким є узгодженим, спеціальний строк давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України складає 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним сплинув 14 листопада 2020 року.

Поряд з тим абзацом одинадцятим пункту 52-2 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Відтак строк давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який складає 1095 календарних днів був зупинений 18 березня 2020 року. На момент зупинення перебігу цього строку минуло 854 дні, тому у контролюючого органу залишається право на вчинення дій щодо стягнення узгодженої суми податкового боргу.

Що стосується інших податкових повідомлень-рішень, зобов`язання за якими є узгодженими, спеціальний строк давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу також не минув, враховуючи що такі повідомлення-рішення були винесені контролюючим органом пізніше та відповідно вручені відповідачу також пізніше, що підтверджується інформацією витягу з податкового блоку платника податків, наданого суду позивачем (арк. спр. 108 - 117).

Таким чином, у платника податків за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями виник податковий борг на загальну суму 3662,02 грн.

Пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначає умови спрощення адміністративної процедури у період дії карантину. При цьому положення абзацу десятого щодо зупинення строків давності носить компенсаторний характер та слугує меті забезпечення можливості продовження адміністративних процедур після закінчення карантину. Слід зазначити, що станом на час розгляду справи дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) не завершилася.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 грудня 2022 року по справі № 140/12235/21.

З наведеного слідує, що за контролюючим органом зберігається право на вчинення дій щодо стягнення узгодженої суми податкового боргу, оскільки строки на їх вчинення не були перервані та не минули.

Разом з тим, ПК України визначено алгоритм дій контролюючого органу щодо стягнення узгодженої суми податкового боргу.

Так відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вказана норма податкового кодексу покладає на контролюючий орган обов`язок надсилання (вручення) платнику податків податкової вимоги на суму, що перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту п`ятого підрозділу першого розділу ХХ ПК України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податкова вимога форми «Ф» від 13.12.2013 року №4810 була надіслана платнику податків та отримана останньою 17.12.2013, що підтверджується корінцем податкової вимоги та повідомленням про вручення поштового відправлення проте залишена останньою без реагування (арк.спр.8).

Суд констатує, що повне погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 20 січня 2010 року №/2/503 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 74700 грн. відбулося 04 серпня 2021 року, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №44161825 від 04.08.2021, відкритою за виконавчим листом на підставі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2014 (арк.спр.83, 100-101).

Разом з тим судом встановлено та убачається з інтегрованої картки та розрахунку сум податкового боргу, що в період, при частковому погашенні грошового зобов`язання за рішенням суду виносилися податкові повідомлення-рішення за невчасну сплату.

Отже згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення податкова вимога вручена відповідачеві. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Суд визнає, що правова природа податкового боргу потребує встановлення підстав його виникнення, різновиду зобов`язання та моменту виникнення. Самих тільки податкових повідомлень-рішень, без встановлення підстав та моменту виникнення обов`язку сплати, недостатньо, щоб рахувати його наявним.

На думку суду, відповідач заперечуючи проти позову фактично просить надати оцінку правомірності податковим повідомленням - рішенням, не сплата грошових зобов`язань за якими, стала підставою для звернення із заявленим позовом про стягнення податкового боргу.

Однак наведені обставини відповідачем не є предметом судового розгляду у даній справі, оскільки оцінка податкових правопорушень, встановлених за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятті акти індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень. В свою чергу, не оскарження актів індивідуальної дії в досудовому або судовому порядках платником податків вказує на погодження останнього з визначеними йому сумами грошових зобов`язань.

В матеріалах справи є наявні докази правомірності обраного способу захисту порушених прав відповідача, зокрема, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (арк.спр. 77-80).

В сукупності наведеного суд доходить висновку, що податковий борг на суму 3662,02 грн. підлягає стягненню.

Разом з цим суд зазначає, що підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 статті 129 ПК України (в редакції, яка була чинною до 01.01.2017) визначалося, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (п.129.3.1 ст. 129 ПК України).

У зв`язку із прийняттям Закону № 1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пп. 129.1.1 п. 129.1 ст.129 ПК України викладений в такій редакції: «Нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Виходячи зі змістовного аналізу наведеної вище норми права, можна зробити висновок, що таким чином законодавець мав на меті конкретизувати період нарахування пені, передбаченої ст.129 ПК України й убезпечити платників податків від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними положеннями цієї норми. Тобто законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 129.1.1 статті 129 ПК України в частині періоду нарахування пені на суми податкових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Разом з тим, згідно із пп. 1 п. 81 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року за № 466-IX, у ст. 129 у п. 129.1 пп. 129.1.1 і 129.1.2 викладено в такій редакції: "129.1.1. при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом; 129.1.2. при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)".

Відповідно до положень п. 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону України від 16 січня 2020 року № 466-IX, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім змін: зокрема, до статті 129 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року.

Виходячи з п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки пеня не може бути нарахована під час дії карантину, днем закінчення нарахування пені є 29.02.2020.

Таким чином, оскільки право на нарахування пені у позивача виникло після проведення перевірки та оформлення її результатів, зважаючи на дію карантину та день закінчення нарахування пені 29.02.2020, тобто саме за правилами норми статті 129 ПК України у редакції, яка діяла до 01.01.2021, мало відбуватись нарахування пені у спірних правовідносинах, позаяк період застосування такої процедури закінчується 29.02.2020.

Суд відзначає, що пеня на суму узгодженого грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки нарахована відповідачу за період з 27.01.2014 по 04.08.2021 на податкове повідомлення рішення № /2 від 20.01.2010 наростаючим підсумком в сумі 78290,40 грн. (арк. спр. 94 - 96), тобто за 2747 календарних днів.

Із наведеного розрахунку слідує, що пеню нараховано за період, який перевищує 1095 днів та під час дії карантину - по 04.08.2021, тоді як, починаючи з 18.03.2020 така пеня не повинна була нараховуватись, а нарахована пеня повинна бути списана з огляду на приписи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)»від 17.03.2020, №533-IX, яким внесено зміни до підрозділу 10розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, що доповнений пунктом 52-1.

Відповідно до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Отже, нарахування відповідачу пені за період з 18.03.2020 року по 04.08.2021 є протиправним, оскільки суперечить п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Разом з тим, загальний період нарахування пені не може перевищувати встановлений статтею 102 ПК України строк давності. Норма пункту 102.1 статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань. Передумовою початку нарахування пені є невиконання платником обов`язку зі своєчасної сплати податкового зобов`язання.

ПК України не визначає окремо строки давності для нарахування пені, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12 «Пеня», у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 «Відповідальність». Натомість, ПК України визначає як строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій, так і для самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань, а також строк давності оскарження платником рішень контролюючого органу.

Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) визначає стаття 114 ПК України, згідно з якою граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, встановлених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Оскільки пеня є різновидом фінансової відповідальності, а строки давності для застосування пені ПК України не визначено, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, мають застосовуватись загальні строки давності, передбачені статтею 102 Податкового кодексу України, а саме 1095 днів.

Враховуючи, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та нарахування пені до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, відповідно штрафні санкції та нарахування пені можуть бути застосовані в межах 1095 днів, починаючи з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку сум податкового боргу (арк. спр. 94 - 96), нарахування пені відбувалось на підставі статті 129 ПК України на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки з 27.01.2014 по 04.08.2021 на податкове повідомлення-рішення № /2 від 20.01.2010.

Разом з тим, платник податків не має нести надмірний тягар відповідальності щодо сплати пені.

Отже, нарахування пені, на визначені контролюючим органом та не сплачені в строк, передбачений ПК України, грошові зобов`язання, повинно відбутись не пізніше 1095 днів.

Таким чином, слід дійти висновку, що у позивача були підстави для нарахування пені на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки за період з 27.01.2014 протягом 1095 днів, тобто до 25.01.2017, а подальше нарахування пені є незаконним.

Поряд з тим, нарахована пеня за період з 27.01.2014 до 25.01.2017 підлягає списанню відповідно до пункту 101.1, підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 як безнадійний борг.

При цьому, суд ураховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 807/2097/16, що обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу, тому у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня.

Аналогічної правової позиції щодо порядку нарахування пені на суми податкових зобов`язань з урахуванням строку давності викладений Касаційним адміністративним судом в складі Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2021 року по справі № 420/7133/19.

Таким чином, Податковим кодексом України визначено граничні періоди, за які контролюючим органом можуть проводитися перевірки платників податків та визначатися сума грошових зобов`язань і може бути стягнуто податковий борг, зокрема, штрафні санкції та пеня, що обмежуються 1095 днями після настання відповідної події.

Отже, нарахування контролюючим органом суми пені поза межами вказаного строку є порушенням норм податкового законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що нарахована сума пені за результатами податкової перевірки за період з 27.01.2014 по 04.08.2021 на податкове повідомлення-рішення № /2 від 20.01.2010 здійснена із порушенням положень податкового законодавства, всупереч наданих законом повноважень, а тому вона не може бути стягнута з відповідача.

Окремо суд зауважує, що Відповідно до пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 1588 від 09 грудня 2011 року державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання; регулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України; після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Враховуючи, що відповідач з 14 липня 2014 року як фізична особа-підприємець не зареєстрована, позов заявлено до належного відповідача фізичної особи.

Спираючись на викладене, зважаючи на те, що позовні вимоги в частині стягнення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями про сплату штрафу № від 18 липня 2017 року на суму 678,49 грн; № від 10 листопада 2017 року на суму 112,30 грн; № від 21 листопада 2018 року на суму 695,51 грн; № від 05 вересня 2019 року на суму 694,87 грн; № від 23 червня 2020 року на суму 711,16 грн; № від 26 серпня 2020 року на суму 206,19 грн; № від 19 листопада 2020 року на суму 137,46 грн; № 003832403 від 22 січня 2021 року на суму 138,74 грн; № від 19 березня 2021 року на суму 140,02 грн; № від 24 травня 2021 року на суму 147,28 грн. позивачем заявлено правомірно, а нарахування пені здійснено в супереч нормам Податкового кодексу, тобто протиправно, відтак, позовні вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 3662,02 (три тисячі шістсот шістдесят дві гривні дві копійки) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В.І. Смокович

03 березня 2023 року