Справа № 440/17051/21
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/17051/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І. розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги при звільненні і середнього заробітку за весь час затримки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги при звільненні і середнього заробітку за весь час затримки, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльністю Полтавської обласної прокуратури в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при його звільненні 9 вересня 2021 року;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 12113,53 грн ;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки починаючи з 09 вересня 2021 року з урахуванням розміру облікової ставки НБУ, яка становить 8% річних по день ухвалення рішення виходячи із розрахунку 563,42 грн за день.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, однак відповідач у порушення вимог статті 44 Кодексу законів про працю України на день звільнення позивача 09.09.2021 не нарахував і не виплатив вихідну допомогу при звільненні. Позивач наголошував, що Закон України Про прокуратуру не встановлює жодних обмежень щодо застосування статті 44 КЗпП України. Враховуючи те, що відповідач не провів розрахунок із позивачем у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року провадження в адміністративній справі №440/17051/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги при звільненні і середнього заробітку за весь час затримки зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №440/12464/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 440/17051/21 скасовано; справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги при звільненні і середнього заробітку за весь час затримки направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 адміністративну справу прийнято до провадження. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у письмових поясненнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що у разі звільнення працівника на підставі п.п.1 п. 19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні і відповідно позивач не набув права на її отримання, при цьому правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, норм КЗпП України відсутні. Зважаючи на те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від вимоги про нарахування та виплату вихідної допомоги, то вона також не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України у періоди з 01 червня 1994 року по 09 вересня 2020 року на різних посадах. Остання займана посада - начальник відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Полтавської області.

Наказом прокурора Полтавської області від 29 квітня 2020 року №287к з посиланням на статтю 11 Закону України "Про прокуратуру", пункт 3, підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Полтавської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30 квітня 2020 року.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 18 листопада 2020 року №970к ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу ведення єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Полтавської області.

08 вересня 2021 року наказом керівника Полтавської обласної прокуратури № 916к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу ведення ЄРДР та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Полтавської області на підставі пп.1 п.19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ.

Згідно розрахункового листа за вересень 2021 та листа Полтавської обласної прокуратури від 08.11.2021 № 27-101-ЗПІ-2021 вихідна допомога при звільненні, передбачена статтею 44 КЗпП, ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

Не погодившись з невиплатою вихідної допомоги при звільненні позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Законом України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, питання виплати вихідної допомоги, передбаченої нормами статті 44 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Наказу керівника Полтавської обласної прокуратури № 916к від 08.09.2021, позивача звільнено з посади начальника відділу ведення ЄРДР та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 1 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 09.09.2021 року.

Водночас підпунктом 1 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в редакції від 11.07.2021 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, як неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Отже, на момент звільнення позивача з органів прокуратури, 09.09.2021, діяв підпункт 1 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в редакції, з якої було виключено посилання на пункт 9 частину 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Як вже було зазначено вище, статтею 44 КЗпП України встановлено чіткий перелік підстав для виплати працівнику вихідної допомоги, однак, такої підстави як звільнення з посади у зв`язку з неподанням прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, вказана стаття не містить.

Спеціалізовані закони також не передбачають виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Отже, оскільки на момент прийняття Наказу № 916к від 08.09.2021 року про звільнення позивача з займаної посади, діючим законодавством не передбачалася виплата вихідної допомоги при звільненні прокурора з органів прокуратури внаслідок неподання ним у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому зрозумінні норм права.

Враховуючи наведене вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги також не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури), яка визнана судом необґрунтованою.

Враховуючи вищенаведене підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги при звільненні і середнього заробітку за весь час затримки відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Клочко