Справа № 366/1376/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 366/1376/22 Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Н.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 07.10.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 57 від 11.08.2022, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішенням Вишгородського району Київської області від 07.10.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2022 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області винесено постанову № 57 про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначено, що продавець магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.08.2022 біля 17 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 порушила ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 року № 481, продавши 1 літр пива розливного марки «Чернігівське» 4,8% неповнолітнім особам ОСОБА_3 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2005 року народження, чим порушила ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначеною постановою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 6).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки позивач не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, оскільки вона не є ані продавцем у даному магазині, ані ФОП, тобто не є суб`єктом адміністративної відповідальності за цією статтею КУпАП. Також, суд першої інстанції зазначив, що з наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що проведення вилучення жодних речей, зокрема алкогольного напою, працівниками поліції не здійснювалось, немає даних про те, де на час прийняття рішення у справі знаходяться такий алкогольний напій. При цьому, оскільки за матеріалами справи зазначений речовий доказ не вилучався у неповнолітніх у визначений спосіб, не досліджувався під час провадження у справі, відповідно слід вважати його відсутність у справі про адміністративне правопорушення, а він, у свою чергу, є предметом правопорушення. Пояснення неповнолітніх свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки вказані свідки на засіданні комісії не допитувались, а отже їх пояснення під час розгляду комісією справи про адміністративне правопорушення не перевірялись. Отже, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами порушення ОСОБА_1 ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений Кодексом України про адміністративні правопорушення із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП,ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частина 2 ст. 156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - у вигляді накладення штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлені статтею 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до частини 1 цієї статті зазначеного Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, зокрема, особам, які не досягли 18 років.

Згідно з ч. 4 цієї статті продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Тобто, законодавцем запроваджено безальтернативне застереження у вигляді заборони продажу пива та алкогольних напоїв особі, котра не досягла 18-річного віку.

У цілях виконання вимог закону продавцеві надано право витребовувати у фізичної особи-громадянина документи про вік і у разі відсутності таких документів, або у разі виявлення факту недосягнення вікового цензу - відмовляти у вчинені правочину купівлі-продажу товару.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Механізм застосування санкцій визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (затверджений постановою КМУ від 02.06.2003 №790 (далі за текстом - Порядок №790).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що факт продажу забороненого товару підтверджується складеним старшим інспектором СЮП ВП Вишгородського РУП капітаном поліції Хоменко Н.В. протоколом про адміністративне правопорушення від 05.08.2022 серія ВАВ № 472270, в якому ОСОБА_1 визнала, що 04.08.2022 здійснила продаж пива на розлив «Чернігівське світле» з необережності неповнолітнім, та письмовими поясненнями від 05.08.2022 неповнолітніх осіб ОСОБА_3 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2005 року народження.

При цьому, відсутність фіскального чеку на продаж алкогольних напоїв є фактом здійснення іншого правопорушення у сфері порушення правил торгівлі, однак, визначальним для притягнення особи до відповідальності за частиною 2 статті 156 КУпАП є встановлення факту продажу алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років.

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що склад адміністративного правопорушення відсутній, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено чи вилучався будь-який речовий доказ, зокрема, алкогольний напій/пляшку, спростовується поясненнями ОСОБА_3 ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 , які підтверджують факти, що саме остання продала неповнолітнім особам, які не досягли 18-ти річного віку слабоалкогольний напій.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що дана подія відбулася 04.08.2022, а сам протокол про адміністративне правопорушення на позивача було складено лише 05.08.2022 працівниками Вишгородського відділення поліції № 1, а тому вилучення алкогольних напоїв було фактично неможливим. До того ж, невилучення речового доказу не може однозначно свідчити про невинуватість продавця у продажі алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років.

Щодо доводів позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що позивач не є ані продавцем у даному магазині, ані ФОПом, тобто ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, у зв`язку з чим в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.195, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

До того ж, ст. 1 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник - особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В той же час, колегія суддів зауважує, що 15.03.2022 було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX, ч. 1 ст. 1 якого встановлює, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору. При укладенні трудового договору в період дії воєнного стану умова про випробування працівника під час прийняття на роботу може встановлюватися для будь-якої категорії працівників.

Викладене свідчить про те, що протягом воєнного стану в Україні роботодавець має право укладати трудовий договір, в тому числі і в усній формі з будь-яким працівником, якого приймає на роботу.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в поясненнях від 05.08.2022 стверджувала, що «працевлаштувалась тимчасово (проходження стажування) в магазині - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», « 04.08.2022 перебувала на своєму робочому місці», що на думку колегії суддів є належним підтвердженням того, що позивач 04.08.2022 дійсно працювала в даному закладі, як продавець.

За таких обставин, оскільки фактично ОСОБА_1 була допущена до роботи за усним трудовим договором, умови якого були обговорені та вона виконувала обов`язки продавця, посилання суду першої інстанції на те, що позивач не мала офіційних трудових стосунків з ФОП ОСОБА_2 та вона не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, є безпідставними та помилковими.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач, виконувала обов`язки продавця, при реалізації алкоголю не вжила заходів спрямованих на недопущення продажу вказаного товару особам, які не досягли 18-ти річного віку, то оскаржувана постанова є правомірною та такою, що винесена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 286, 272, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області - задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 07.10.2022 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.