Справа № 620/8524/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8524/22 Суддя першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1) про:

- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.02.2021, з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.02.2021 з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 позову заяву повернуто на підставі п.9 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з неусуненням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині наведення обґрунтованих причин поважності пропуску строку звернення до суду. Суд підкреслив, із набранням чинності Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ з 19.07.2022 встановлено тримісячний строк звернення до суду у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні. Зауважив, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби 30.01.2021, у той час як з цим позовом останній звернувся 28.11.2022, а доказів, які б перешкоджали Позивачу звернутися до Відповідача з вимогою про надання розрахунку щодо складових виплаченої при звільненні суми, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що за правилами ст. ст. 116, 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ тримісячний строк звернення до суду розпочинає свій перебіг з моменту отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнення. Таке повідомлення, за твердженням Апелянта, було отримано Позивачем 08.11.2022, а відтак, на його думку, звернення до суду з цим позовом 28.11.2022 мало місце у межах встановленого строку. Наголошує, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби діяла редакція КЗпП України, яка не передбачала строкових обмежень щодо звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати, а відтак з огляду на ст. 58 Конституції України суд був не вправі застосовувати до Позивача норми КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ. Окремо зауважує, що перешкодою своєчасного звернення до суду із цим позовом також є введення воєнного стану в Україні та військова агресія російської федерації.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.02.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, строк звернення до суду із цим позовом розпочався 16.02.2021, тобто на наступний день з моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а не з моменту отримання відповіді на запит, а відтак у зв`язку з набранням чинності 19.07.2022 Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ строк звернення до суду з відповідним позовом завершився 19.10.2022, по-друге, перебування Апелянта у лікарні з 25.10.2022 по 03.11.2022 не впливає на встановлені обставини пропуску останнім строку звернення до суду, по-третє, на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 не було обов`язку письмово повідомляти працівника про нараховані та виплачені суми, по-четверте, бойові дії на території Чернігівської області припинилися 03.04.2022, а відтак посилання ОСОБА_1 на введення воєнного стану в Україні як перешкоди звернення до суду із цим позовом до листопада 2022 року є безпідставними.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023 продовжено строку розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не було надано належних і допустимих доказів поважності причин пропуску тримісячного строку звернення до суду, оскільки перебіг такого строку сплинув 19.10.2022, а з моменту звільнення з військової служби 30.01.2021 ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на отримання розрахунку щодо складових виплачених при звільненні сум.

Однак з такими висновками судова колегія не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду. При цьому строк, протягом якого особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку, має складати десять днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Диспозитивного права суду зменшувати цей строк законодавцем не передбачено.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 29.11.2022 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску ОСОБА_1 тримісячного строку звернення до суду і неподанням заяви про його поновлення. Судом встановлено Позивачу п`ятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків шляхом. Копію цієї ухвали отримано ОСОБА_1 08.12.2022 (а.с. 12).

На виконання вимог ухвали від 29.11.2022 Позивачем до суду першої інстанції було направлено заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що, по-перше, строк звернення до суду повинен обраховуватися з моменту отримання письмового повідомлення роботодавцем працівника, яке ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 не направлялося, а про складові виплачених при звільненні сум останній дізнався 08.11.2022, по-друге, на час звільнення Позивача з військової служби законодавством не було передбачено строкового обмеження для звернення до суду з позовом про стягнення невиплачених сум заробітної плати, по-третє, введення воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 25.10.2022 по 03.11.2022 об`єктивно унеможливлювало звернення до суду із цим позовом раніше.

За наслідками розгляду цієї заяви суд першої інстанції постановив оскаржувану у цій справі ухвалу, зміст якої було викладено вище.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги та мотиви відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 та від 05.02.2020 у справі № 825/565/17 зазначено, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Відтак, оскільки індексація є складовою грошового забезпечення, то строки звернення до суду з позовом про її нарахування та виплату на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби у лютому 2021 року не застосовувалися.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України із змінами, внесеними вже згаданим вище Законом, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 116 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 19.07.2022, визначали, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, як у попередній, так і в чинній редакції у роботодавця існував обов`язок з письмового повідомлення працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Відмінність між згаданими редакціями полягає в тому, що змінився час, коли таке повідомлення має бути здійснене (з «перед виплатою» на «в день виплати»), а також обсяг інформації, яка має бути зазначена у такому повідомленні (обов`язковою стала наявність роз`яснення суми щодо кожного виду виплати). Разом з тим, ні у редакції до 19.07.2022, ні після цієї дати законодавцем не визначено форми такого письмового повідомлення.

Матеріали справи, зокрема, зміст доданого до позовної заяви витягу з наказу від 16.02.2021 №35, а також доданого до відзиву на апеляційну скаргу грошового атестату ОСОБА_1 від 15.02.2021 свідчать, що на час звільнення з військової служби Позивача було ознайомлено з належними до виплати сумами коштів та їх видами. Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянта на те, що останній на час звільнення з військової служби не був обізнаний із сумами коштів, які йому належали до виплати. Не впливають на такі висновки суду апеляційної інстанції й відомості, викладені у листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.12.2022 №2013, щодо неповідомлення ОСОБА_1 про нараховані та виплачені останньому суми грошового забезпечення із зазначенням окремих його складових, оскільки, як було зазначено вище, таку інформацію містить як наказ від 16.02.2021 №35, так і грошовий атестат, з якими Позивач був ознайомлений.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про те, що про ненарахування та невиплату при звільненні суми індексації грошового забезпечення за січень 2016 року - березень 2018 року ОСОБА_1 дізнався лише із змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2022 №5/74956 ор, судова колегія вважає необґрунтованими.

Судова колегія зауважує, що, як було зазначено вище, з 19.07.2022 законодавцем змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема, й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як правильно зазначив Апелянт, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірному випадку, на переконання колегії суддів, норми ч. 1 ст. 58 Основного Закону унеможливлюють застосування наслідків пропуску строку звернення до суду у період до 19.10.2022, тобто у межах тримісячного строку з моменту набрання чинності змінами до КЗпП України, внесеними Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ. У зв`язку з цим посилання ОСОБА_1 на те, що до спірних правовідносин, які виникли з 16.02.2021, приписи ст. ст. 116 та 233 КЗпП України у чинній редакції в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду взагалі не можуть бути застосовані, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

У площині зазначеного колегія суддів відхиляє аргументи Апелянта про перебування його на стаціонарному лікуванні у період з 25.10.2022 по 03.11.2022 в якості перешкоди для звернення до суду із цим позовом, оскільки, як було підкреслено вище, тримісячний строк звернення до суду із цим позовом за загальними правилами сплинув 19.10.2022.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що введення воєнного стану також унеможливило своєчасне звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, судова колегія зауважує таке.

Загальновідомим є те, що, починаючи з середини квітня 2022 року, Чернігівська область не належала до територій, що розташована в районі проведення воєнний (бойових) дій або яка перебувала в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Не належала ця територія до відповідних зон й у подальшому. У свою чергу, належних і допустимих доказів існування у ОСОБА_1 об`єктивних, пов`язаних із введенням воєнного стану, перешкод у реалізації свого права на звернення до суду, матеріали справи не містять.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа №587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа № 761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа №904/5726/19), вказувала на дію принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає, зокрема, в тому, що суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи правовідносин між сторонами. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції підкреслює, що відповідно до п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Отже, як на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби і звернення до суду із цим позовом, так і на час постановлення Чернігівським окружним адміністративним судом оскаржуваної ухвали в Україні діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строки, встановлені ст. 233 КЗпП України.

Указані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції були відсутні нормативні передумови для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, що відповідно має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви не було правильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 01 березня 2023 року.