Справа № 520/11302/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 березня 2023 року № 520/11302/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Зміїівської міської ради Чугуївського району Харківської області (вул. Адміністративна, буд. 9,м. Зміїв, Харківська область,63404, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Зміїівської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність Змївської міської ради Чугуївського району Харківської області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 , поданого 15,06.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0491 у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ - 01.03) площею до 2,0000 га, із земель які знаходяться за межами населених пунктів на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області.

-зобов`язати Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області на найближчій сесії повторно розглянути та прийняти рішення за клопотанням ОСОБА_1 поданим 15.06.2021 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим :02:000:0491 у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ - 01.03) площею до 2,0000 га із земель які знаходяться за межами населених пунктів на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 15.12.2020р. позивач направила до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га.

ОСОБА_1 отримала дозвіл на розробку землеустрою, відповідно до Наказу № 21435-СГ ГУ Держгеокадастру щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Після розробки проекту землеустрою, відомості про земельну ділянку було внесено до Державного земельного кадастру.

З метою завершення процедури приватизації земельної ділянки, Позивач 15.06.2021р. звернулась до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з Клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення, розташованої за межами населених пунктів, кадастровий номер :02:000:0491 та передати у приватну власність, з усіма належними документами та проектом землеустрою.

10 лютого 2022 року на XXIII сесії VIII скликання Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області розглядалось питання щодо затвердження вищезгаданого проекту землеустрою.

Зміївською міською радою рішення не було підтримано більшістю голосів депутатів від загального складу ради - проект землеустрою не затверджено.

Про розгляд свого питання ОСОБА_1 не знала, протокол не отримувала. Про неприйняття рішення щодо затвердження проекту землеустрою довідалась у Зміївській міській раді, після чого їй було надано копію Витягу з протоколу від 10 лютого 2022 року.

Позивач не згодна зі вказаною бездіяльністю Змївської міської ради Чугуївського району Харківської області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 , поданого 15,06.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0491 у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ - 01.03) площею до 2,0000 га, із земель які знаходяться за межами населених пунктів на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові :: о би зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.І ст.68 Конституції України також закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно придержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Статтями 140-146 Конституції України визначені конституційні засади функціонування місцевого самоврядування в країні, котрі деталізовані у приписах Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"№ 280/97-ВР.

Так, відповідно до ст.1, ст.5, ч.І ст.10, ч.І ст.11, ст.ст.12, 51,53 Закону № 280/97-ВРорганами місцевого самоврядування є, зокрема: 1) сільські, селищні, міські ради; 2) виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; 3) міський, селищний сільський голова як головна посадова особа територіальної громади; 4) староста.

Тобто, орган місцевого самоврядування - рада, виконавчий комітет ради та виконавчі органи ради і міський, селищний, сільський голова є різними окремими та незалежними суб`єктами владних повноважень у розумінні п.7 ч.І ст.4 КАС України.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами ч.1 ст. 46 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч.5 ст. 46 Закон № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частиною 1 ст.47 Закону №280/97-ВР визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

На підставі ч.4 ст.47 Закону №280/97-ВР постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1,29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Враховуючи зазначене, та норми чинного законодавства, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Відтак, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд заяви заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Волевиявлення владного суб`єкта і з приводу надання дозволу, і з приводу відмови у наданні дозволу має втілюватись виключно у формі письмового розпорядчого документа, адже аналогічна правова позиція викладена у п.70 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а, де указано, що відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

За загальним правилом п.18 ч.І ст.19, п.19 ч.І ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.З ч.2 ст.24 Митного Кодексу України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.

З огляду на викладене, відсутність рішення у формі розпорядчого документу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідного органу.

З системного аналізу зазначених норм вбачається, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, орган місцевого самоврядування приймає одне із рішень визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. При цьому, зважаючи на норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", таке рішення приймається на пленарних засіданнях.

Однак, як встановлено судом, замість прийняття рішення у належній формі владний суб`єкт вдався до реалізації управлінської функції за самотужки та на власний розсуд розробленою формою у спосіб листа, хоча такого порядку дій законом не передбачено.

З огляду на викладене, Позивач вважає, що правовою суттю вчиненого Відповідачем діяння з розгляду звернення заявника є саме бездіяльність (як форма неприйняття належного рішення по суті порушеного питання) і така бездіяльність не може бути кваліфікована як правомірна у зв`язку з відсутністю відповідної правової підстави для обрання такої форми правової поведінки.

Правила одержання громадянами від Держави чи органу місцевого самоврядування безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства регламентовані, насамперед, приписами Земельного кодексу України, Закону України "Про особисте селянське господарство".

Пунктом "а" ч.З ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, візництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, :фермерського господарства.

Відповідно до пункту б) частин 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в» частини 3 статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Водночас, Земельним кодексом України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 цієї правової норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів. генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд вказує, що аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 25.02.2020 по справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 по справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 по справі за № І38/15764/17, від 22.04.2020 по справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 по справі за № 360/536/17-а.

Судом встановлено, що в клопотанні Позивача було зазначено цільове призначення земельної ділянки та її розмір, а також додані інші документи, тобто вимоги ч. 6 ст. 118 ЗК України щодо таких клопотань Позивачем дотримано.

Разом з тим, суд зазначає, що частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України не передбачено «обгрунтованого не прийняття рішення або не обгрунтованої відмови у наданні вищевказаного дозволу, а отже така бездіяльність відповідача на думку Позивача є протиправною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Отже, враховуючи, що Позивачем, з урахуванням вищезазначених норм ЗК України, подано відповідні документи, що не заперечується Відповідачем, у останнього, на думку суду, не було правомірних підстав, щодо не прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2, 0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Суд зазначає, що позивачем були виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні, тому на думку Позивача, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин кетою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до приписів статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Пунктом «а» частини 2 статті 22 України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Згідно з частиною 1 статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого - урядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246,257, 258 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Змївської міської ради Чугуївського району Харківської області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 , поданого 15,06.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0491 у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ - 01.03) площею до 2,0000 га, із земель які знаходяться за межами населених пунктів на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області.

Зобов`язати Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області на найближчій сесії повторно розглянути та прийняти рішення за клопотанням ОСОБА_1 поданим 15.06.2021 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим :02:000:0491 у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ - 01.03) площею до 2,0000 га із земель які знаходяться за межами населених пунктів на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Зміїівської міської ради Чугуївського району Харківської області (вул. Адміністративна, буд. 9,м. Зміїв,Харківська область,63404, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.