Справа № 520/1820/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 р. Справа № 520/1820/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 21.06.22 по справі № 520/1820/22 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба (далі по тексту відповідач, ХНУПС ), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидат наук та надбавки за вчене звання доцент починаючи з 01.03.2018 по 02.08.2019 рік включно положення ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту"; зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 02.08.2019 рік доплату за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу, та доплату за вчене звання доцент - 25 % від посадового окладу з урахуванням положення ч.2.ст.59 Закону України "Про вищу освіту"; зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання доцент - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидат наук та надбавки за вчене звання доцент починаючи з 01.03.2018 по 02.08.2019 рік включно, відповідно до положення ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вул. Сумська, 77/79, м. Харків, 61023, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 01.03.2018 по 02.08.2019 рік доплату за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплату за вчене звання доцент - 25 % від посадового окладу з урахуванням положення ч.2.ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вул. Сумська, 77/79, м. Харків, 61023, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання доцент - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято всупереч нормам матеріального права, а саме вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (п.4 ст.9). Вважає, що висновки суду першої інстанції у даній справі є помилковими. Посилається на те, що нарахування грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормативно - правовими актами у військовій сфері, тому застосування норм загального законодавства не буде вірним. Зазначає, що не можна застосовувати вимоги Закону України "Про вищу освіту" як до цивільних працівників (працівників цивільних навчальних закладів освіти), так і до військових посадових осіб, які проходять військову службу у ВВНЗ. Крім того, зазначає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції повинен був скористатися повноваженнями, визначеними ст.48 КАС України, та за власної ініціативи залучити в якості співвідповідача Кабінет Міністрів України, який визначив для військових навчальних закладів розміри доплат для наукових та науково - педагогічних працівників Збройних Сил України. У зв`язку із зазначеним вище, відповідач не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що у разі його виконання не лише університет, а держава зазнає невиправданих збитків.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба на посаді доцента кафедри філософії університету та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складі з 02.08.2019.

Відповідно до грошового атестату ЗУ № 414690 від 02.08.2019 позивачу встановлено надбавку за науковий ступінь 5% від посадового окладу та надбавка за вчене звання 5% від посадового окладу. Учасниками справи не заперечується, що в спірний період починаючи з 01.03.2018 по день звільнення зі служби позивачу здійснювалася доплата за науковий ступінь -5% від посадового окладу та доплата за вчене звання - 5 % від посадового окладу.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав з яких йому не була нарахована та виплачена доплата за науковий ступінь кандидат наук, та доплата за вчене звання доцент з урахуванням положення ч.2.ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Листом від 17.12.2021 №350/176/100-689/2666 відповідач повідомив позивача, що грошове забезпечення військовослужбовцям Збройний Сил України нараховується відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами) та наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам". Відповідач, зокрема, зазначив, що стаття 59 Закону України "Про вищу освіту" стосується науково-педагогічних, наукових, педагогічних та інших працівників закладів вищої освіти, тому її дія на військовослужбовців Збройних Сил України не розповсюджується.

Не погоджуючись із вказаними діями позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні надбавки за науковий ступінь позивачу, відповідачу необхідно було застосовувати доплата за науковий ступінь 15% від посадового окладу та надбавку за вчене звання наукового співробітника в розмірі 25 % від посадового окладу за спірний період відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про вищу освіту" законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про вищу освіту" вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Пунктом 4 ст.23 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України "Про вищу освіту".

Частиною другою статті 59 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Згідно із підпунктом 8 п.2 розділу XV Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про вищу освіту" після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.

Отже, зазначеними вище нормами Закону України "Про вищу освіту" передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання незалежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи є звичайним закладом вищої освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якому позивач проходив військову службу, є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, а тому матеріальне забезпечення працівника такого закладу має здійснюватися з урахуванням вимог, в тому числі, статті 59 Закону України "Про вищу освіту".

В той же час, обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь (кандидат наук) 5% та надбавки за вчене звання також 5%, відповідач посилався на те, що грошове забезпечення позивача як військовослужбовця визначається відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами) та наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Так, п.п. 2,3 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 передбачено: - доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем; - доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачу було встановлено відповідно до приписів норм наведеної Постанови Кабінету Міністрів України доплату за науковий ступінь (кандидата наук) та вчене звання (старший науковий співробітник) в розмірі 5 % відповідно.

Однак, колегія суддів вважає, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту" щодо розмірів доплати за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання не менше 25 відсотків посадового окладу.

В даному, те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" жодним чином не нівелює його право на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірах, що встановлені приписами ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

При цьому, щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що спеціальним законодавством, яким є Постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 року та Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260, передбачено встановлення граничних розмірів надбавок, які підлягають нарахуванню та виплаті військовослужбовцям, то колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки по відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання Закон України "Про вищу освіту", є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм.

Колегія суддів звертає увагу, що правила визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання, що встановлені пп.2,3 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 року, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, в той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Окрім того, встановлення науково-педагогічним працівникам в залежності від виду навчального закладу різних розмірів наукових доплат за науковий ступінь та вчене звання розглядається судом як нерівне ставлення до окремої категорії осіб, які маючи відповідні наукові ступені та звання, та працюючи в закладах освіти зі специфічними умовами навчання, сфера діяльності яких врегульована Законом України "Про вищу освіту", отримують доплати в менших розмірів ніж працівники освіти, які працюють в вищий навчальних закладах освіти.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати спеціальну норму ч.2 ст.59 Закону України "Про вищу освіту", яка має вищу юридичну силу, а не положення підзаконного акта - пп.2,3 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017.

З урахуванням наведених вище висновків, доводи апеляційної скарги про те, що не можна застосовувати вимоги Закону України "Про вищу освіту" як до цивільних працівників (працівників цивільних навчальних закладів освіти), так і до військових посадових осіб, які проходять військову службу у ВВНЗ є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні позивачу надбавки за науковий ступінь та надбавки за вчене звання включно положень ч.2. ст.59 Закону України "Про вищу освіту" є протиправною, а тому необхідно зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 02.08.2019 рік доплату за науковий ступінь в розмірі 15% від посадового окладу, доплату за вчене звання в розмірі 25 % від посадового окладу з урахуванням положень ч.2.ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Частинами 1,2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Оскільки обрахунок надбавки за науковий ступінь та за вчене звання позивачу за період з 01.03.2018 по 02.08.2019 було проведено невірно, колегія суддів вважає також обґрунтованими вимоги позивача щодо необхідності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь - 15 % від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч.2 ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі виконання рішення суду першої інстанції не лише університет, а і держава зазнає невиправданих збитків є безпідставними та такими, що суперечать висновкам суду у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції повинен був скористатися повноваженнями, визначеними ст. 48 КАС України, та за власної ініціативи залучити в якості співвідповідача Кабінет Міністрів України, який визначив для військових навчальних закладів розміри доплат для наукових та науково - педагогічних працівників Збройних Сил України, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, зазначаючи при цьому, що відсутні обґрунтовані підставі вважати необхідним залучення судом першої інстанції в якості співвідповідача Кабінет Міністрів України, оскільки спірні правовідносини у даній справі склалися саме між позивачем та відповідачем.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університета Повітряних Сил імені І.Кожедуба залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 по справі № 520/1820/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко