Справа № 600/1204/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/1204/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась адвокат Поклітар Ганна Олександрівна до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області №66 від 16.12.2021;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 з 01.11.2021.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати і виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 урахуванням проведених виплат, починаючи з 01.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його померла дружина ОСОБА_2 працювала суддею Чернівецького обласного суду з 31.12.1992 і звільнена у відставку 31.12.2010. З часу відставки з посади судді до моменту смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_2 , окрім права на отримання пенсії за віком згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", набула право на отримання пенсії на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про Державну службу" або за її вибором на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач вказував, що має право на призначення пенсії по втраті годувальника як непрацездатний чоловік померлої дружини ОСОБА_2 , а його пенсія по втраті годувальника могла бути обчислена у розмірі 50 % пенсії за віком або ж у розмірі 70 % пенсії державного службовця, на утримання якої мала право ОСОБА_2 (його дружина).

Позивачу призначено пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Із указаним позивач не погоджується, оскільки вважає, що як єдиний непрацездатний член сім`ї померлого годувальника має право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про Державну службу".

Посилаючись на п. 4.2. Порядку №22-1, позивач зазначав, що Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа повинна бути обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Однак, відповідачем не виконано обов`язку з надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які він має право.

На думку позивача, його було позбавлено можливості обирати правову підставу призначення пенсії по втраті годувальника за ст. 37 Закону України "Про Державну службу" чи за ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Натомість, згідно оскаржуваного рішення пенсію позивачу призначено у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із цим, позивач вказував, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Зазначав, що дружина померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою щодо призначення пенсії по втраті годувальника позивач звернувся 02.12.2021, а тому вважає, що пенсія по втраті годувальника повинна бути призначена з 01.11.2021.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнається у повному обсязі. Зазначає, що призначення пенсія у зв`язку із втратою годувальника ні Законом України "Про судоустрій і статус суддів", ні Законом України "Про Державну службу" не передбачено. Відповідач наголошував на тому, що посада судді, яку обіймала ОСОБА_2 не віднесена до відповідних категорій посад державних службовців та на цій посаді не передбачено присвоєння рангу державного службовця.

Умови призначення пенсій державним службовцям визначені Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.

Відповідач посилався на те, що довідка від 02.12.2021 №02-11/103/2021, яка містить загальні суми заробітку за 1993-2000 роки, згідно з Законом №1058-IV та Порядком 22-1 застосовується для обчислення пенсії на загальних підставах, а не для обчислення пенсії державного службовця.

Порядком №622 не передбачено умови та механізм визначення заробітної плати для обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно з Законом України "Про Державну службу".

На думку відповідача, вимога обчислювати пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно із Законом України "Про Державну службу" в розмірі 70 % є необґрунтованою, оскільки положення ст. 37 цього закону застосовуються лише до окремих категорій осіб, для яких передбачене обчислення пенсії державного службовця в розмірі 60 % від заробітку.

Безпідставною є вимога позивача про призначення пенсії з 01.11.2021, оскільки з заявою про призначення пенсії, позивач звернувся 02.12.2021.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивачу призначено пенсію за віком (а.с. 30).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 26.11.1977 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі (а.с. 19).

ОСОБА_2 з 31.12.1992 займала посаду судді Чернівецького обласного суду та з 31.12.2010 звільнена у відставку, про що свідчать відомості з трудової книжки останньої (а.с. 21-23). Як вбачається із матеріалів особової справи №187168 судді у відставці ОСОБА_2 , остання отримувала довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01.11.2021, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

02.12.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника. До заяви позивачем додано наступні документи: паспорт або ID картку або посвідку; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення (годувальник); довідку податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера номерному годувальнику; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; пам`ятку пенсіонеру; свідоцтво про шлюб; свідоцтво РАГС про смерть годувальника; трудову книжку або документи про стаж.

Вказану заяву з доданими до неї документами прийнято працівником Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області 02.12.2021, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с. 24-25).

Рішенням від 16.12.2021 №66 позивачу з 15.12.2021 призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 12).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.1 ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, ч. 2 ст. 36 Закону України №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Згідно матеріалів справи, позивачу призначено пенсію по втраті годувальника (батька) відповідно до Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, позивач вважає, що він має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі положень іншого закону, Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Щодо вказаного, суд зазначає наступне.

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" №889 (далі - Закон №889), пунктами 10 та 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абз.5 ч. 2 статті 46 Закону №889 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні норми містяться і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ч.13-14 статті 37 Закону №3723-ХІІ, у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV та "Про державну службу" №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України "Про державну службу" - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебував позивач, останній має право на таку пенсію. Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати судді.

У постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 сформував висновок, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 (справа №440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058-ІV.

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058-ІV.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про помилковість доводів пенсійного органу про те, що норми ст. 37 Закону №3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України від 10.12.2015 №889-VIII та не розповсюджуються на позивача.

Водночас, на час призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 мала право на одержання пенсії державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до ч.1 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 (в редакції, чинній на час призначення довічного грошового утримання) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, оскільки годувальник ОСОБА_2 померла, її непрацездатний чоловік, який перебуває на її утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 70 відсотків.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 травня 2022 року у справі №409/2218/17.

Водночас, як встановлено судом, оскаржуваним рішенням від 16.12.2021 №66 позивачу з 15.12.2021 призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

З огляду на зазначене, пенсійний орган повинен був роз`яснити позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058-ІV, так і за Законом №3723-ХІІ.

Як встановлено судом, позивачем у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 02.12.2021 не зазначено про бажання призначення йому пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії годувальника як за Законом №1058-ІV, так і за Законом №3723-ХІІ.

Водночас, як зазначав позивач в обґрунтування позовних вимог, відповідачем не виконано обов`язок щодо надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії на які позивач має право.

Тобто, відповідачем не надано позивачу можливості обрати правову підставу призначення пенсії по втраті годувальника за Законом №1058-ІV чи за Законом №3723-ХІІ.

Доказів того, що відповідачем роз`яснювалась позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії годувальника як за Законом №1058-ІV, так і за Законом №3723-ХІІ матеріали справи не містять

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області від 16.12.2021 №66 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо дати з якої позивач має право на призначення йому пенсії у зв`язку із втратою годувальника, суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (дружина позивача) померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 01.11.2021.

02.12.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення/перерахунок пенсії у разі втрати годувальника, яку прийнято працівником Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області 02.12.2021.

Відтак, оскільки позивач звернувся до пенсійного орану із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника не пізніше 12 місяців з дня смерті годувальника, то з урахуванням ч.3 ст.45 №1058-IV, пенсія повинна бути призначена позивачу з 01.11.2021, тобто з дня, що настає за днем смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 день смерті).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 з 01.11.2021, а також зобов`язання останнього перерахувати і виплатити пенсію по втраті годувальника урахуванням проведених виплат, починаючи з 01.11.2021, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 за №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС.

Водночас у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС установлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058-IV, так і за Законом №3723-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки задоволено основні позовні вимоги, щодо яких фактично виник спір, то на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області №66 від 16.12.2021;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

представник позивача адвокат Поклітар Ганна Олександрівна (Центральна площа, 4/15, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002);

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 403293.

Суддя В.О. Григораш