Справа № 480/7229/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 р.Справа № 480/7229/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 (суддя Воловик С.В.; м. Суми) по справі № 480/7229/21

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання рішення та дій протиправними, скасування акту, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) звернулись до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (далі по тексту відповідач), третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, у якому просять суд:

- визнати рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021 з висновком про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням пневмоконіоз, з 28.07.2017 та дії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ у відмові надати ОСОБА_1 копію цього акту на її звернення про доступ до публічної інформації протиправними, скасувати акт визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021;

- зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз, з 28.07.2017 через порушення порядку розгляду цього питання, передбаченого Інструкцією про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.12.2005 № 606, процедури проведення медико-соціальної експертизи згідно Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, та Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду звернення ОСОБА_1 про видачу копії акта визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021;

- зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ провести повторно розгляд усіх матеріалів, що стосуються встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням пневмоконіоз, з 28.07.2017 та прийняти остаточне обґрунтоване рішення з урахуванням висновку експерта 48/2018 від 14.01.2019, причини смерті, визначеної рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.06.2019, а також висновків суду, викладених у мотивувальних частинах рішень Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 і від 08.02.2021, видати ОСОБА_1 належно завірену копію акту визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021;

- стягнути з Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ завдану протиправною діяльністю моральну шкоду на користь ОСОБА_2 - 20 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення є протиправним, немотивованим та прийнятим без урахування висновків суду та судової експертизи, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню. Позивачами також зазначено, що 13.03.2021 Обласному центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ був направлений запит про надання копії акта визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021, втім, листом від 22.03.2021 у його наданні було відмовлено, що є протиправним, з огляду на приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації». За наведених обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі № 480/7229/21 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправними дії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 13.03.2021.

Зобов`язано Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, код 21958658) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) публічну інформацію на запит від 13.03.2021.

Визнано протиправним та скасовано рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021.

Зобов`язано Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, код 21958658) повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Позивачі не погодились з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі № 480/7229/21 в оскарженій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в даній частині.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачі зазначають, що відповідач системно та тривалий час ігнорує висновки, викладені в судових рішеннях, які набрали законної сили, від 04.06.2019, 16.06.2020, 08.02.2021, і результати проведеної судової експертизи під час проведення тричі повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз, з 28.07.2017, а також порушує порядок направлення заявникові ОСОБА_1 довідки щодо висновку МСЕК згідно акту № 617 від 04.08.2020 та надання публічної інформації щодо направлення копії акту № 212 від 24.02.2021, що свідчить про зловживання відповідача своїми дискреційними правами при вирішенні питання про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням.

Зазначають, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки пов`язані з тривалими протиправними діями відповідача, а саме постійним затягуванням розгляду матеріалів стосовно ОСОБА_3 , що продовжується і до цього часу.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що у січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Обласного центру медико соціальної експертизи м. Краматорськ, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд визнати причину смерті її чоловіка ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, а також, скасувати висновок обласного МСЕК від 13.09.2017, прийнятий Обласною профпатологічною медикосоціальною експертною комісією Обласного центру медикосоціальної експертизи, вирішити питання про порядок розподілу судових витрат.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.06.2019 по справі №591/483/19 позов було задоволено, визнано причину смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево-серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця. Скасовано висновок Обласної профпатологічної медикосоціальної комісії Обласного центру медикосоціальної експертизи м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2019 рішення Зарічного районного суду м. Суми було залишено в силі в частині вимог щодо визнання причин смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , гостра легенево серцева недостатність внаслідок пневмоконіозу: хронічного обструктивного захворювання легенів з вогнищами антракозу, з розвитком пневмосклерозу, хронічної емфіземи легень, хронічного легеневого серця, а в частині вимог щодо скасування висновку Обласної профпатологічної медико соціальної комісії Обласного центру медико соціальної експертизи м. Краматорська про відсутність зв`язку смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням рішення суду першої інстанції було скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з підсудністю таких вимог судам адміністративної юрисдикції.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішень обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладених в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням та зобов`язання Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ в особі його структурної одиниці - обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії з моменту набрання рішенням законної сили на першому черговому засіданні комісії визначити наявність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 480/1376/20, позов було задоволено частково, скасовано рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладені в актах визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом від 13.09.2017 № 1099 та від 25.01.2018 № 68 про відсутність причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням, відповідача зобов`язано повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017. В задоволенні інших вимог відмовлено.

На виконання рішення суду відповідачем було прийнято акт № 617 від 04.08.2020, відповідно до якого зв`язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням "пневмоконіоз" не встановлено. Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про його скасування, у якому також просила суд зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням - пневмоконіоз, з 28.07.2017.

Рішенням суду від 08.02.2021 у справі № 480/7868/20, відмова у встановленні причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням визнана протиправною та скасована, Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ зобов`язано повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням.

За результатами розгляду вказаних матеріалів, 24.02.2021 складено акт № 212, згідно з яким зв`язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням "пневмоконіоз" не встановлено.

З метою отримання належним чином завіреної копії зазначеного акту, 13.03.2021 ОСОБА_1 направила відповідачу запит, у відповідь на який, листом від 22.03.2021 Обласний центр медико-соціальної експертизи м. Краматорськ повідомив, що з актом можна ознайомитись у центрі, попередньо погодивши дату та час ознайомлення.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит від 13.03.2021, а також рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладене у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз з 28.07.2017, суд першої інстанції виходив з того, що доказів такої протиправної поведінки, позивачами не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено, що діями чи бездіяльністю відповідача їм заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних доказів заподіяння моральної шкоди, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням їм шкоди, з яких міркувань вони виходять, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи (рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині відмови у задоволенні позовних вимог), визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України. Тобто, навіть у разі наявності порушення вимог Закону рішеннями, діями суб`єкта владних повноважень зазначене не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до п.2, 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, яке в даній справі відновлене шляхом визнання протиправними дій Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 13.03.2021 та зобов`язання Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ надати ОСОБА_1 публічну інформацію на запит від 13.03.2021, в також визнання протиправним та скасування рішення обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, викладеного у акті визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом № 212 від 24.02.2021 та зобов`язання Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14, код 21958658) повторно провести розгляд матеріалів, що стосуються визначення наявності причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з його професійним захворюванням з 28.07.2017 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом, тобто шляхом визнання протиправними дій та рішення і скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні конкретні дії, що є ефективним захистом порушених прав позивача.

Задоволення вимог про зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз, з 28.07.2017 не є можливим, оскільки не є належним способом захисту прав позивачів.

Також, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у порядку адміністративного судочинства можуть бути конкретно визначені дії суб`єкта владних повноважень, а не абстрактна поведінка останнього.

Слід зауважити, що вчинення чи не вчинення дій на виконання рішення в кожному конкретному випадку має певні наслідки, та, у тому разі, коли сторона вважає, що такими діями чи бездіяльністю порушено її законні права та інтереси, така може звернутися до суду з відповідним позовом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність у посадових осіб відповідача дискреційних повноважень не звільняють його від обов`язку відновити права та інтереси позивача, порушені неправомірними рішеннями.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми дискреційними правами під час проведення повторного розгляду питання встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням пневмоконіоз з 28.07.2017.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Разом з тим, позивачами ані в позові, ані в апеляційній скарзі, жодним чином не наведено належних мотивувань для стягнення моральної шкоди, у тому числі у заявленому розмірі, не надано жодних доказів заподіяння їм або членам їх сім`ї душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме по собі твердження позивачів про заподіяння їм шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на їх користь у загальному розмірі 30000,00 грн. моральної шкоди, оскільки позивачами доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Також, позивачами не надано жодних доказів погіршення стану їх здоров`я (медичних довідок, висновків тощо).

Відсутні у розпорядженні суду і докази настання у позивача інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачами не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Крім того, позивачами жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди в загальній сумі 30000,00 грн..

Враховуючи те, що позивачами належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивачі виходили при оцінюванні заподіяної їм шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20 000, 00 грн. та на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17, який в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі № 480/7229/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 01.03.2023 року