Справа № 640/9293/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9293/21 Головуючий у 1 інстанції - Аверкова В.В.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Командування Сил логістики Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України, Командування Сил логістики Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови позивачу у зарахуванні (перенесенні) часу перебування на квартирному обліку на 29.04.1992;

- зобов`язати відповідачів перенести дату зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї у гарнізонній черзі міста Києва на 29.04.1992;

- зобов`язати відповідачів внести відповідні зміни в облікові документи щодо квартирної черги позивача в гарнізоні м. Києва на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на квартирний облік - з 29.04.1992;

- стягнути з відповідачів нанесену моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України про відмову у зміні дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 23.12.2020 № 7, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2020 № 666; зобов`язано Об`єднану житлову комісію Командування Сил логістики Збройних Сил України перенести дати зарахування (перебування) на обліку ОСОБА_1 з 03.03.1995 на 29.04.1992; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Командування Сил логістики Збройних Сил України звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.1992 ОСОБА_1 був поставлений в чергу для отримання постійного житла, що підтверджується довідкою Чернігівського квартирно-експлуатаційного відділу від 25.11.1998 № 30.

Після переведення на підставі наказу Міністра оборони України від 10.04.1999 № 159 (по особовому складу) в іншу місцевість позивач був знятий з квартирної черги у місті Чернігові на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом від 28.12.2005 № 3.

Надалі, відповідно до протоколу Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 25.01.2013 № 3 ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік військовослужбовців з 03.03.1995.

Позивач, вважаючи, що має право на зарахування на квартирний облік з більш ранньої дати, а саме з 29.04.1992, звернувся 23.04.2020 з заявою до житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України, в якій просив перенести дату такого зарахування на вищевказану.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України від 23.12.2020 № 7 ОСОБА_1 відмовлено у зміні дати зарахування на квартирний облік на більш ранню дату.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2020 № 666 затверджено протокол засідання Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України від 23.12.2020 № 7, зокрема, в частині, що стосується перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .

Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, мотивував своє рішення тим, що оскільки наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20, на який посилалась житлова комісія при прийнятті оскаржуваного рішення від 23.12.2020 № 7, втратив чинність, то неврахування попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби позивача є незаконним та протиправним. При цьому, дії Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України про відмову у зміні дати зарахування на квартирний облік позивача суперечать Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 та порушують право позивача на одержання належного йому жилого приміщення. Разом з тим, дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки переміщення позивача по військовій службі відбулося в межах дії наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року», то рішення Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України від 23.12.2020 № 7 щодо відмови позивачу у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 на більш ранню дату, а саме 29.04.1992, є законним та обгрунтованим. Разом з тим, апелянт зазначає, що позивачем було порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), згідно з якою громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 ЖК Української РСР.

За загальним правилом, визначеним статтями 36, 37 ЖК Української РСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання (частина 1 статті 36).

Згідно частини 1 статті 37 ЖК Української РСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частини 1, 3 статті 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Особам, звільненим з військової служби і визнаним інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під час проходження військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року», при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. На підставі даного наказу № 577 наказ Міністра оборони України від від 03.02.1995 № 20 втратив чинність.

Надалі, наказ Міністра оборони України № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Наказ Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». (далі - Інструкція № 380).

Кабінет Міністрів України на виконання статті 12 Закону № 2011-ХІІ, затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідно до Постанови від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок № 1081).

Згідно пункту 4 Порядку № 1081 центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

На підставі пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 1865-IV від 24.06.2004 (далі - Закон № 1865-IV) військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Абзац 4 пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 1865-IV покладає зобов`язання на Кабінет Міністрів України забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Спеціальним нормативним актом, що регулює прийняття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, та був чинним на момент звернення позивача до житлової комісії з рапортом про внесення змін до облікової справи, є також Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 (далі - Інструкція № 380).

Згідно з пунктом 9 розділу VI Інструкції № 380 військовослужбовці, які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби, на загальних підставах в органах місцевого самоврядування та до набрання чинності цією Інструкцією зараховуються на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також заносяться у списки осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла за наявності підстав. Час перебування військовослужбовців на обліку для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) не враховується.

Отже, на час звернення позивача із заявою про визначення дати квартирного обліку нормативно-правові акти забезпечували збереження за військовослужбовцем прав на знаходження на квартирному обліку з дати первинної постановки на такий облік, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 29.04.1992 позивач був поставлений в чергу для отримання постійного житла, що підтверджується довідкою Чернігівського квартирно-експлуатаційного відділу від 25.11.1998 № 30.

Після переведення на підставі наказу Міністра оборони України від 10.04.1999 № 159 (по особовому складу) в іншу місцевість позивач був знятий з квартирної черги у місті Чернігові на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом від 28.12.2005 № 3.

Відповідно до протоколу Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 25.01.2013 № 3 позивача було зараховано на квартирний облік військовослужбовців з 03.03.1995.

Надалі, позивач звернувся до Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України із заявою, в якій просив змінити дату зарахування його на квартирний облік з родиною з дати 03.03.1995 на дату 29.04.1992 (дата з якої позивач був вперше поставлений в чергу для отримання постійного житла).

Вищевикладене, дає підстави колегії суддів прийти до висновку про те, що оскільки при прийнятті Об`єднаною житловою комісією Командування Сил логістики Збройних Сил України рішення від 23.12.2020 № 7 про відмову у зарахуванні попереднього часу перебування позивача на квартирному обліку (з 29.04.1992), наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20, відповідно до якого ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік військовослужбовців з 03.03.1995, втратив чинність, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що такі дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 760/9507/15-ц, від 07.06.2018 у справі № 362/4273/17, від 27.09.2018 у справі № 362/4307/17, від 10.10.2019 у справі № 359/1347/17, від 22.05.2020 у справі № 569/13485/17, від 03.06.2020 у справі № 552/7474/17, 17.06.2020 у справі № 362/1421/18, від 05.08.2020 у справі № 552/7905/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно необхідності визнання протиправним та скасування рішення Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України про відмову у зміні дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 23.12.2020 № 7, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2020 № 666, а також щодо зобов`язання Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України перенести дату зарахування (перебування) на обліку ОСОБА_1 з 03.03.1995 на 29.04.1992.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, з огляду на те, що ОСОБА_1 було відомо про зарахування його на квартирний облік з 03.03.1995 відповідно до протоколу Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 25.01.2013 № 3, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів доведення вказаного протоколу до відома позивача, а тому підстав вважати, що він був обізнаний про факт зарахування його на квартирний облік з 03.03.1995 немає.

Також, колегія суддів зауважує, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому до уваги не приймаються.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командування Сил логістики Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.