Справа № 640/27911/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2021 року, 28.01.2021 року, 16.07.2021 року ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявами про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV.

Листами від №2600-0303-8/8117 від 20.01.2021 року, №2600-0363-8/23105 від 12.02.2021 року, №21250-20871/Ш-02-08-2600/21 від 13.08.2021 року відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (25 років), та не підтверджено участь останнього у бойових діях.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, листами від №2600-0303-8/8117 від 20.01.2021 року, №2600-0363-8/23105 від 12.02.2021 року, №21250-20871/Ш-02-08-2600/21 від 13.08.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж (25 років), та не підтверджено участь останнього у бойових діях.

Однак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а саме копією військового квитка № НОМЕР_1 , копією трудової книжки, копією довідки Святошинського районного у м. Києві військового комісаріату в №СЗ/5 від 10.12.2020 року, копією довідки Святошинського районного у м. Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки №СЗ/9 від 25.02.2021 року, копією архівної довідки Київського національного університету ім. Тараса Шевченка №010-17/19 від 27.01.2021 року, позивач брав участь в бойових діях, має страховий стаж більше 25 років та вік старше 55 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на дострокове призначення дострокової пенсії за віком, як особі, яка під час проходження військової служби приймала участь у бойових діях, досягла 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, відповідно до п.4 п.1 Закону №1058-IV.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні дострокової пенсії за віком, як особі, яка під час проходження військової служби приймала участь у бойових діях, досягла 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пунктів 2-4 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При здійснення судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, права позивача порушені у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення від №2600-0303-8/8117 від 20.01.2021 року, №2600-0363-8/23105 від 12.02.2021 року, №21250-20871/Ш-02-08-2600/21 від 13.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV.

Зважаючи на встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0303-8/8117 від 20.01.2021 року, №2600-0363-8/23105 від 12.02.2021 року, №21250-20871/Ш-02-08-2600/21 від 13.08.2021 року.

Щодо дати призначення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У п. 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що вперше позивач звернувся за призначенням пенсії 05.01.2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити останньому пенсію саме з 28.12.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.