Справа № 300/3490/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3490/22 пров. № А/857/15932/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Кафарським В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у донарахуванні та виплаті їй частини пенсії виду «У разі втрати годувальника» за період з 01.07.2021 по 01.04.2022, з урахуванням двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за вказаний період, визначених статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі Закон №2262) та зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити їй частину вказаного виду пенсії за період з 01.07.2021 по 01.04.2022, з урахуванням двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за цей період, визначених статтею 37 цього Закону, без урахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн однією сумою, провести індексацію її пенсії станом 01.03.2022 та здійснити її виплату.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що щомісячною соціальною доплатою до пенсії в розмірі 2000,00 грн не вносяться зміни в основний розмір пенсії з урахуванням двох мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки така доплата носить тимчасовий характер, а тому на її думку, відповідачем протиправно з 01.07.2021 під час перерахунку пенсії порушено вимоги статті 37 Закону №2262.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, виходячи з наступного

З матеріалів справи видно, що позивачка є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію у разі втрати годувальника.

При здійсненні перерахунку пенсії позивачці, з 01.07.2021 її розмір становив 4177,83 грн та складався з основного розміру пенсії по втраті годувальника (30% від суми грошового забезпечення годувальника 6420,00 грн), що становить 1934,00 грн, доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі Постанова №713) в сумі 2000,00 грн, підвищення дружині учасника війни-інваліда в сумі 185,40 грн та доплати дитині війни в сумі 66,43 грн.

Надалі при здійсненні перерахунку пенсії позивачці, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою №-Міноборони, з 01.12.2021 її розмір становив 4585,83 грн та складався з основного розміру пенсії по втраті годувальника (30% від суми грошового забезпечення годувальника 6420,00 грн), що становить 1926,30 грн, доплати відповідно до Постанови №713 в сумі 2000,00 грн, підвищення дружині учасника війни-інваліда в сумі 185,40 грн, доплати дитині війни в сумі 66,43 грн та компенсаційної виплати відповідно до постанови КМУ №849 від 16.09.2020 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому» (далі Постанова №849) в сумі 400,00 грн.

29.07.2022 позивачка звернулась до ГУ ПФУ із заявою про донарахування та виплату частини пенсії виду «У разі втрати годувальника» за період з 01.07.2021 по 01.04.2022, з урахуванням двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за вказаний період, визначених статтею 37 Закону №2262.

Листом №3220-2978/Г-02/8-0900/22 від 19.08.2022 позивачці було повідомлено про відсутність підстав у донарахуванні та виплаті частини пенсії, оскільки така призначена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.07.2021 розмір пенсії позивачки перевищував розмір двох прожиткових мінімумів, а тому вважав необґрунтованими позовні вимоги.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон №2262.

Згідно ч.3 ст.1 Закону №2262, члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсій у разі втрати годувальника визначені статтею 29 Закону №2262, відповідно до якої пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №2262, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно п. «б» ч.4 ст.30 Закону №2262, непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю.

Згідно статті 36 Закону №2262, пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №2262, згідно якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пунктом першим Постанови №713 установлено з 01.07.2021 особам, яким призначено пенсію до 01.03.2018 відповідно до Закону №2262 (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21, 36 цього Закону станом на 01.03.2018, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до цих статей Закону №2262.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01.03.2018, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21, 36 Закону №2262 (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 01.03.2018, щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 01.07.2021.

З урахуванням наведених вище норм колегія суддів зазначає, що Постановою №713 встановлено, зокрема, для осіб, яким призначено пенсію до 01.03.2018, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, при цьому обумовлено, що вказана доплата не виплачується у разі коли пенсія переглядалася (перераховувалася) після 01.03.2018, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. У такому випадку щомісячна доплата встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.

У межах даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачці призначено пенсію згідно Закону №2262-ХІІ, що підтверджується відповідним протоколом ГУ ПФУ.

Підставою для звернення позивачки до суду є відмова пенсійного органу у донарахуванні та виплаті їй частини пенсії, з тих підстав, що при перерахунку їй пенсії не було враховано норму статті 37 Закону №2262, яка визначає, що пенсія в разі втрати годувальника не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З матеріалів справи видно, що 19.04.2018 позивачці було здійснено перерахунок пенсії згідно протоколу за пенсійною справою №, згідно якого основний розмір пенсії становить 30% грошового забезпечення у розмірі 1926 грн, з урахуванням мінімального розміру пенсії на 1 утриманця. Разом з підвищеннями всього призначено 3115, 63 грн.

При наступному перерахунку, з 01.08.2021 основний розмір пенсії становить 30% грошового забезпечення у розмірі 1926 грн (проте без урахування мінімального розміру пенсії), щомісячна доплата до 2000 грн відповідно до Постанови №713. Разом з підвищеннями та надбавками всього призначено 4177,63 грн.

При цьому, відповідачем з набранням чинності Постанови №713 позивачці проведено вищевказаний перерахунок пенсії, до розміру якої включено щомісячну доплату в розмірі 2000 грн, про що прямо зазначено в перерахунку.

Згідно останнього перерахунку пенсії, позивачці виплачується основний розмір пенсії в розмірі 30% грошового забезпечення загиблого військовослужбовця на 1 утриманця в сумі 1926,30 грн з відповідними надбавками. При цьому, пенсійним органом здійснено донарахування до основної суми пенсії щомісячну доплату 2000 грн відповідно до Постанови КМУ №713, а тому загальний розмір пенсії складає 4855,47 грн.

Враховуючи вищевказане, пенсійний орган вважає, що позивачці пенсія по втраті годувальника нараховується та виплачується відповідно до Закону №2262.

Разом з тим, аналізуючи положення статті 37 цього Закону, пенсії в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Більше того, вказана норма визначає, що розмір пенсії не може бути меншим ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму без урахування жодних підвищень, надбавок чи доплат.

Разом з тим, відповідач донарахував до основного розміру пенсії 1926,30 грн, який є меншим ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність щомісячну доплату в розмірі 2000,00 грн.

Колегія суддів критично оцінює такі дії ГУ ПФУ, оскільки вказана допомога не належить до надбавок або підвищень, які враховуються при призначення пенсії по втраті годувальника, та не є складовою пенсійної виплати і така не може слугувати сумою для підтягування до законодавчо встановленого основного розміру пенсії. Натомість, відповідачем щомісячна доплата була врахована не як щомісячна доплата, а як складова основного розміру пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що КМУ прийняв Постанову №713 саме з метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб.

Крім того, вказана доплата в сумі 2000,00 грн носить тимчасовий характер та не є постійною виплатою.

На думку колегій суддів, відповідач щомісячною доплатою не вправі вносити зміни в основний розмір пенсії та більше того дотягувати вказаною сумою до законодавчо встановленого розміру.

Колегія суддів вважає слушними доводи скаржника з приводу того, що щомісячною соціальною доплатою до пенсії в розмірі 2 000,00 грн не вносяться зміни в основний розмір пенсії з урахуванням двох мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки така доплата носить тимчасовий характер.

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, що розмір пенсії ОСОБА_1 перевищував розмір двох прожиткових мінімумів, а відтак пенсійний орган вірно відмовив у донарахуванні та виплаті частини пенсії, оскільки вона призначена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у донарахуванні та виплаті частини пенсії за період з 01.07.2021 по 01.04.2022, визначених статтею 37 Закону №2262, без урахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року по справі №300/3490/22 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у донарахуванні та виплаті ОСОБА_1 частини пенсії «У разі втрати годувальника» за період з 01 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року, з урахуванням двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року, визначених статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину пенсії «В разі втрати годувальника» за період з 01 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року, з урахуванням двох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без урахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2 000 грн однією сумою та провести індексацію пенсії станом на 01 березня 2022 року та здійснити її виплату.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук