Справа № 200/16546/21
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Справа№200/16546/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24.11.2021 представник ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного правління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

визнати дії та рішення відповідача, повідомлено в листі від 03.11.2021 вих. 16948- 17165/М-15/8-0500/21, стосовно відмови у призначенні пенсії Позивачу, та бездіяльність Відповідача, щодо не призначення пенсії Позивача - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.12.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.09.1999 року він виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. До виїзду за кордон мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . 18.12.2018 року її представники звернулись до відповідача з заявою про призначення пенсії, за результатом розгляду якої було отримано рішення відповідача № 6680 від 25.12.2019 року, відправлене листом № 1193/04/25 від 16.01.2020 року, у відповідності до якого відповідач відмовив у розгляді заяви позивача про призначення пенсії. Позивач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року у справі № 200/2097/20-а було зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.12.2019 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. Листом від 03.11.2021 року відповідач відмовив у призначенні пенсії через ненадання документу, що посвідчує особу відповідно до вимог Порядку № 22-1. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на отримання пенсії. З огляду на вказані обставини позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію, оскільки він досяг віку та має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року розгляд адміністративної справи прийнято проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Представником Позивача було подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року закінчено підготовче провадження та призначити адміністративну справу до розгляду по суті.

Представник Відповідача на адресу суду надіслав відзив на позов, в якому зазначив, що Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки останній не надав належний документ (надано ізраїльське посвідчення особи), що підтверджує його особу та довідку про місце проживання, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1. Посвідчення особи, яке видано Державною Ізраїль, не підтверджує громадянства України.

Представник Позивача на адресу суду надав відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів Відповідача наведених у відзиві та підтримав позовні вимоги наведені в позові.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України не має, суд вважає за можливе розглянути заяву у порядку письмового провадження.

Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на час розгляду справи воєнний стан триває. Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 №9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26.02.2022 прийнято наказ №14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі. Позивач з відповідним рапортом не звертався.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Позивач 09.09.1999 року виїхав за кордон до Ізраілю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраіль.

18.12.2018 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України з підстав призначення пенсії за віком.

Рішенням ПФУ від 25 грудня 2019 року в призначені пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України та довідки місця проживання, необхідних для призначення пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, про що 16 січня 2020 року листом №1193/04/25 повідомлено представника позивача.

Позивач не погодившись з рішенням Відповідача про відмову в призначенні пенсії від 25 грудня 2019 року звернувся до суду з позом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі № 200/2097/20-а дміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , адреса листування: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Центральна, 13, м. Мирноград, 85323, ) про визнання протиправним та скасування рішення №6680 від 25 грудня 2019 року про відмову в призначенні пенсії, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25 грудня 2019 року №6680 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування визнано протиправним та скасовано.

Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18грудня 2019 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

Стягнуто з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Центральна, 13, м. Мирноград, 85323, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , адреса листування: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 840 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду 28 серпня 2020 року у справі № 200/2097/20-а апеляційну скаргу Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі № 200/2097/20-а повернуто апелянту.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року набуло законної сили 28 серпня 2020 року.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вимог рішення суду від 05 травня 2020 року у справі № 200/2097/20-а Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 13 вересня 2020 року.

Як вбачається з рішення Відповідача, представник Позивача звернувся до управління з наступними документами: заява про призначення/перерахунок пенсії від 18.12.2019 року, копія диплому від 30.04.1982, копія ідентифікаційного номеру від 19.06.1997, копія посвідчення від 04.10.1999р. №321190001, копія трудової книжки від 08.12.1962.

В обгрунтування рішення зазначено, що відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , не значиться. В призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України та довідки про місце проживання, необхідних для призначення пенсії, відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, відповідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020р. (справа №200/2097/20-а), ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2020р.

Із встановлених обставин вбачається, що між Позивачем та Відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності допущеної Відповідачем бездіяльності, яка полягає у не призначенні пенсії.

Позивач, не погодившись з відмовою Відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.

При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Як встановлено за матеріалами справи, предметом спору в цій справі є захист конституційних прав Позивача на призначення та отримання пенсії за віком, як громадянина України, який постійно проживає за межами України, і який незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а пенсійний орган за відсутності законодавчих перешкод зобов`язаний призначити пенсію за віком.

Суд зазначає, що оскільки Позивач, є громадянином України, проживав та працював в Україні до 1999 року, і на час звернення його представника за нотаріально посвідченою довіреністю до органу Пенсійного фонду України, Позивач вже досяг пенсійного віку, і відповідно, набув права на призначення та виплату пенсії за віком.

У той же час, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженою постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) (далі Порядок №22-1).

Відповідно п.1.1 Порядку №22-1 (у редакції, чинній до 30 березня 2021 року) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно із п. 1.5 Порядку №22-1 (у редакції, чинній до 30 березня 2021 року) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Верховним Судом неодноразово роз`яснювалось, зокрема у постановах від 31 березня 2021 року (справа №0440/7137/18), від 17 березня 2021 року (справа №454/2238/16-а), від 21 грудня 2020 року (справа №229/4165/17) тощо, що п. 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником. При цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Згідно з положеннями п.2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу зазначеної норми слідує, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Встановлені обставини свідчать про те, до заяви про призначення пенсії представником Позивача надано копію посвідчення особи № НОМЕР_3 , видане відділенням МВС у м. Хайфа 04.10.1999, копія паспорту громадянина України до заяви не додавалась.

Таким чином, спірним у межах цієї справи є питання, чи є копія посвідчення особи № НОМЕР_3 , видане відділенням МВС у м. Хайфа, документом, який посвідчує особу у розумінні норм національного законодавства, зокрема п.2.9 Порядку №22-1.

При цьому, суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року (справа №540/4060/20), прийнятого за аналогічних обставин справи, згідно якого при розгляді даної категорії справа судам необхідно перевіряти, чи поданий документ відповідає документам, які в розумінні ч.1 ст. 13 Закону №5492-VI посвідчують особу, а також чи потребує посвідчення особи, видане в Державі Ізраїль, легалізації у порядку, визначеному Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року №113 (далі Інструкція №113).

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. №5492-VI (далі Закон №5492-VI).

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону №5492-VІ документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Суд зазначає, що посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ в місті Хайфа 04.10.1999 посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні п.1 ч.1 ст. 13 Закону №5492-VI. При цьому, положення Інструкції №113 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до п.1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2021 у справі №280/5116/19, відповідно до якої подане представником позивача посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Державою Ізраїль від 02.02.2014 №320859903, не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.

Аналогічний висновок щодо тлумачення норм Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 викладений у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі №805/465/18-а.

До матеріалів справи долучена копія паспорту позивача для виїзду закордон НОМЕР_2 , який виданий 02.07.1999 та строк дії якого сплив ще 02.07.2009.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Відповідно до п. 1 Перехідних положень зазначеного документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Підпунктом 2 п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, визначено, що паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З аналізу наведених норм слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент подання заяви (заяв) про призначення пенсії строк дії паспорта Позивача для виїзду за кордон сплинув, доказів продовження строку дії паспорту Позивачем до суду не надано.

Суд зазначає, що встановлені законом вимоги щодо надання до органу, що призначає пенсію документу, що засвідчує особу, яка звернулася з відповідною заявою, навіть через свого представника встановлено для ідентифікування такої особи.

Разом з тим, суд зауважує, що закінчення строку дії паспорта не є автоматичною умовою позбавлення громадянства України, оскільки така особа не позбавлена права у встановленому законом порядку отримати (продовжити дію) документ, що підтверджує її особу на території України.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що в даному випадку Позивачем не дотримано норм Порядку №22-1 щодо подання необхідних документів для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону №1058-IV та Порядку №22-1 викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі №805/465/18-а, від 01.10.2021 у справі №280/5116/19, від 21.12.2021 у справі №540/1588/19.

Доводи Позивача про те, що він є громадянином України (з посиланням на надані до матеріалів справи докази), на результат розгляду цієї справи не впливають, через те, що зазначені обставини не є предметом розгляду цієї адміністративної справи. Предметом розгляду цієї справи є правомірність рішення (рішень) Відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії, за результатами розгляду заяв та доданих до них документів, а як встановлено судом, позивачем не додано усіх необхідних документів для призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що Позивач не позбавлений можливості повторного звернення за призначенням пенсії до органів Пенсійного фонду України, з дотриманням порядку, визначеного, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

Суд звертає увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем позовні вимоги, є такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою в позові, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський