Справа № 348/2207/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 348/2207/22 пров. № А/857/270/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2022 року (прийняте суддею Матолич В.В. у м. Надвірна) в адміністративній справі № 348/2207/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з цим позовом та просив скасувати постанову серії БАД №700408 від 21.11.2022, винесену поліцейським СР ПП сержантом поліції Нагорняком В.В.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є необгрунтованою та такою, що не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, яке вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що правомірність винесення оскаржуваної постанови підтверджується належними відеодоказами, на яких зафіксовано порушення позивачем Правила дорожнього руху, а саме:

- не виконано вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» Правила дорожнього руху;

- не мав поліса обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п. 2.1 ґ Правила дорожнього руху;

- не увімкнув аварійні світлові вогні від час зупинки поліцейським, чим порушив вимоги п. 9.9 Правила дорожнього руху.

Відповідно до частини другої статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у зв`язку з тим, що позивачем вчинено декілька правопорушень, стягнення накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне з числа вчинених, тобто відповідно до частини другої статті 122 КУпАП.

Зазначає, що на позовну заяву подавався відзив, до якого було долучено вказані докази, проте через те, що судом надано недостатній час для його подання, відзив надійшов до суду після розгляду справи.

Також зазначає, що законодавством допускається скорочене провадження у справі, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження не приводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказує, що працівником поліції в ході розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу було дотримано порядок її розгляду, позивачу роз`яснено його права; надана можливість реалізації своїх прав на участь у розгляді справи, зокрема, права на захист.

Позивач подав відзиву на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що належних та допустимих доказів вчинення ним порушення вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» суду не надано, а з наданого відео цей факт встановити не можливо. Крім того зазначає, що рухався по крайній правій смузі, а не по крайній лівій смузі. Також зазначає, що на вимогу поліцейського зупинився та увімкнув аварійні світлові вогні, а після того, як поліцейський попросив його вийти з автомобіля і пройти до поліцейського автомобіля, він вимкнув аварійні світлові вогні і вийшов з авто. Крім того зазначає, що поліцейський не мав права перевіряти поліс обов`язкового страхування у цьому випадку.

Зазначає, що поліцейськими допущено процесуальні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, не було вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги; не роз`яснено йому його прав; не надано можливості ознайомитися з матеріалами адміністративної справи. Також поліцейський невірно визначив кваліфікацію правопорушення в оскаржуваній постанові, оскільки неувімкнення аварійної сигналізації повинно кваліфікуватися за статтею 125 КУпАП, а не за частиною другою статті 122 КупАП, через те, що ця норма передбачає накладення штрафу за порушення користування попереджувальними сигналами, до яких відноситься аварійна сигналізація, при початку руху чи зміні його напрямку.

Також вказує на те, що для цієї категорії справ передбачений скорочений строк розгляду, тому судом було надано 5 днів на подання відзиву, який відповідачем не дотримано.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 33.2 пункту 33 ПДР передбачено інформаційно-вказівний знак 5.16 «Напрямки руху по смугах», який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги та розворот з цієї смуги.

Положеннями частини першої статті 122 КУпАП передбачено, що порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 9.9 (б) ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно і частиною другою статті 122 КУпАП порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з підпунктом "а" пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Із матеріалів справи видно, що згідно з постановою серії БАД № 700408 від 21.11.2022, 21.11.2022 о 16 год. 15 хв., в с. Угринів по вул. Калуське Шосе, 53, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» та не мав поліса обов`язкового страхування, а також не увімкнув аварійні світлові вогні, чим порушив п. 2.1 ґ, п. 9.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що судом не встановлено і відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні цього правопорушення.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктами 1, 2, 9, 10 розділу ІІІ, пункту 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція № 1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1026 відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить посилання на відео бодікамери.

З наданих суду відеодоказів видно, що 21.11.2022 о 16 год. 15 хв., в с. Угринів по вул. Калуське Шосе, 53, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», оскільки з крайньої правої смуги, з якої в цей час був дозволений поворот тільки праворуч перелаштувався у ліву смугу, що підтверджує порушення ним вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах».

Також він не мав дійсного поліса обов`язкового страхування, що підтверджує порушення ним вимоги пункту 2.1 ґ ПДР.

На його автомобілі під час розгляду справи не були увімкнутими аварійні світлові вогні, що підтверджує порушення ним вимоги п. 9.9. ПДР.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно норма пункту 9.9 (б) ПДР передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, тобто її необхідно увімкнути у при зупинці і тримати увімкнутою протягом всього часу цієї зупинки.

Враховуючи наведене, беручи до уваги надані докази та встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що відповідачем належно встановлено вину позивача у вчиненні ОСОБА_1 вказаних в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушеннях.

Крім того, відповідно до частини другої статті 36 КУпАП, у зв`язку з тим, що позивачем вчинено декілька правопорушень, відповідачем вірно накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне з числа вчинених, тобто відповідно до частини другої статті 122 КУпАП, яка зазначена в оскаржуваній постанові.

Щодо доводів позивача про те, що поліцейським невірно визначено кваліфікацію правопорушення в оскаржуваній постанові, оскільки неувімкнення аварійної сигналізації повинно кваліфікуватися за статтею 125 КУпАП, а не за частиною другою статті 122 КупАП, через те, що ця норма передбачає накладення штрафу за порушення користування попереджувальними сигналами, до яких відноситься аварійна сигналізація, при початку руху чи зміні його напрямку, колегія суддів зазначає, що у цьому випадку мається на увазі порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами, до чого також відноситься увімкнення аварійної сигналізації згідно з розділом 19 ПДР і це не пов`язано з початком руху чи зміною його напрямку.

Суд також зазначає, що ним не встановлено порушень при винесенні поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивачу було роз`яснено його права, надано можливість ознайомитися з матеріалами адміністративної справи, а щодо надання правової допомоги суд зазначає, що це право позивача, яким він може скористатися на свій власний розсуд і поліцейський повинен надати йому можливість ним скористатися під час розгляду справи, проте не зобов`язаний йому це право забезпечувати шляхом надання адвоката.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою, та скасуванню не підлягає.

Щодо скороченого строку розгляду справи та відповідно скороченого строку для подання відзиву у цій справі, колегія суддів зазначає, що дійсно згідно статті 286 КАС України для цієї категорії справ встановлено десятиденний строк розгляду і тому строк на подання відзиву не може бути більшим від цього строку розгляду справи, проте зважаючи на те, що матеріали справи не містили жодних доказів, які б спростовували чи підтверджували позицію позивача, за винятком його позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невиправдано швидко здійснив вказаний розгляд справи, хоча згідно процесуального закону міг продовжити строк розгляду справи та з урахуванням принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, з дотриманням розумності строків розгляду справи судом та офіційно з`ясувати всі обставини у справі.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2022 року в адміністративній справі № 348/2207/22 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 02 березня 2023 року.