Справа № 120/1115/21-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

02 березня 2023 року

м. Київ

справа №120/1115/21-а

адміністративне провадження № К/990/6087/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року

у справі № 120/1115/21-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 (далі - скаржник, позивач) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року.

У касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року було отримано ним 19 січня 2023 року. На підтвердження вказаного скаржником додано до касаційної скарги копію конверту, в якому було надіслано оскаржуване судове рішення.

Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, враховуючи доводи вказаного клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про:

- визнання протиправними та скасування рішень відповідача № 62 від 30 жовтня 2020 року та від 18 листопада 2020 року про здійснення перерахунку його пенсії.

- визнання протиправними та скасування протоколів Шаргородського об`єднаного управління ПФУ про перерахунки пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 30 жовтня 2020 року здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 30 жовтня 2020 року, на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02 вересня 2020 року, і визначення загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19 лютого 2020 року і довічно.

- визнання протиправними та скасування перерахунки пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 17 листопада 2020 року здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 18 листопада 2020 року, на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02 вересня 2020 року, загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19 лютого 2020 року і довічно.

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Управління) щодо зменшення розміру мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 120/2825/20-а з 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Вінницької області на 50% загального проценту розрахунку пенсії від заробітку та зменшення стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27 років 4 місяців 13 днів до 20 років 00 місяців 22 днів.

- зобов`язання Управління здійснити позивачу, як судді у відставці, з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління ДСА у Вінницькій області від 19 лютого 2020 року №4-35/0335 в розмірі 90 % суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

- зобов`язання Управління в протоколах та матеріалах Пенсійної справи № 62 правильно визначити вид соціального забезпечення позивача, і замість вживаних ним термінів, а саме: «Перерахунок пенсії», «Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку», «Основний розмір пенсії від заробітку» та інших пов`язаних із терміном «пенсія», за винятком «Пенсії за особливі заслуги перед Україною ...», визначати терміном «щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці», а саме: «Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», «Загальний процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди», «Основний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди», і т.п.

- зобов`язання Управління зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - період дійсної строкової військової служби в Радянській Армії з 16 жовтня 1979 року по 23 листопада 1981 року, з яких стаж військової служби з 16 жовтня 1979 року по 28 лютого 1980 року та з 17 листопада 1981 року по 23 листопада 1981 року обраховується в календарному обчисленні, і становить - 4 місяці 19 днів, а стаж дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 01 березня 1980 року по 16 листопада 1981 року зараховується в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, і становить - 5 років 1 місяць 15 днів. Разом, а загальний стаж військової служби в календарному та пільговому обчисленнях становить - 5 років 6 місяців 4 дні, та зазначити цей стаж роботи в стрічці Протоколу про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці «Тривалість стажу: в тому числі: судді» додавши його до стажу роботи судді.

- зобов`язання Управління зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату мені щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1989 року, що становить - 1 рік 11 місяців, та зазначити цей стаж роботи в стрічці Протоколу про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці «Тривалість стажу: в тому числі: судді» додавши його до стажу роботи судді та зарахованого іншого стажу іншого стажу.

- визнання неправомірною бездіяльність Управління щодо порушення 10-ти денного строку передбаченого п. 4 розділу IV Порядку для надіслання інформації про обґрунтовані Рішення №62 від 30 жовтня 2020 року та 18 листопада 2020 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, суд виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також частина перша статті 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Механізм реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано главою 2 Розділу ІІІ КАС України.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу наведених положень законодавства, право на касаційне оскарження судового рішення мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, однак, лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Водночас, згідно з положеннями частин третьої, четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні, у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі (спір, зокрема, стосується перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання), свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), не підлягають касаційному оскарженню крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступну підставу для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності № 120/1115/21-а: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а.

Однак, колегія суддів відхиляє наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на наступне.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2021 року у справі № 580/585/21, спірні правовідносини у якій виникли з приводу незгоди позивача зі зменшенням відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, які є аналогічними до тих, що виникли у справі № 120/1115/21-а, рішення у якій оскаржуються, вказав:

«Частина третя статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження № Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Тобто, у цьому випадку при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону № 2453-VI, а значно більшим.»

З огляду на вищевказане, Суд зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними обґрунтованими та такими, що прийняті у відповідності до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у справі № 120/1115/21-а, у повній мірі відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24 вересня 2021 року у справі №620/5437/20, які містять висновки щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові.

Колегія суддів також вказує, що виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України, касаційна скарга не містить та такі підстави/обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі незначної складності № 120/1115/21-а.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 15 листопада 2022 року у справі №300/7164/21, від 17 січня 2023 року у справі №400/4610/21, від 27 лютого 2023 року у справі №440/8401/21.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити строк на касаційне оскарження у справі №120/1115/21-а.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року у справі № 120/1115/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін