Справа № 360/149/22
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/149/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Луганській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі І відповідач), Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ІІ відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 26 січня 2022 року б/н просить:

- визнати незаконними дії Головного управління ДПС у Луганській області про нарахування та облік недоїмки ОСОБА_2 в сумі 35578,96 грн за платежем 71040000 Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області зняти ОСОБА_2 з податкового обліку у контролюючому органі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, перебувала на податковому обліку в Артемівському районі ДПІ м. Луганська.

Позивач з 2014 року після початку військових дій на території Луганської області фактично вимушена була припинити свою підприємницьку діяльність. За наслідками неможливості здійснення підприємницької діяльності позивачем прийняте рішення щодо припинення своєї підприємницької діяльності, за наслідками чого позивач через свого представника подала відповідну заяву.

03 грудня 2021 року позивач припинила державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності шляхом подачі відповідної заяви, внаслідок чого до Єдиного державного реєстру внесено відповідний запис за № 00401767.

Позивач задля зняття з податкового обліку у контролюючому органі та задля з`ясування своїх податкових зобов`язань неодноразово через свого представника зверталась до органів податкової служби України, однак її заяви залишались поза відповідною увагою. Останній раз (в-трете) позивач 24 вересня 2021 року звернулась до Головного управління ДПС у Луганської області з відповідною заявою щодо проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по остаточній процедурі, пов`язаній із припиненням ОСОБА_2 здійснення підприємницької діяльності.

20 листопада 2021 року за вих. № 9885/6/12-32-07-09-08 представник позивача поштою отримав від І відповідача відповідь на запит. Ознайомившись із відповіддю, стало відомо, що за відомостями І відповідача платник податків - фізична особа ОСОБА_2 перебувала на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Луганській області за період з 20 червня 2006 року по 03 грудня 2020 року. І відповідач зазначив, що податковим законодавством не передбачений термін проведення документальних перевірок у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності. І відповідач також зазначив про можливість зняття з обліку платників податків фізичних осіб, якими прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, без проведення документальної перевірки. Також І відповідач зазначив, що згідно з відомостями, які маються в Головному управлінні ДПС у Луганської області, в ІКП платника податків-фізичної особи ОСОБА_2 за платежем 71040000 Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців обліковується недоїмка в сумі 35578,96 грн та за наслідками здійснення позивачем всіх розрахунків зі сплати податків та зборів її буде знято з податкового обліку.

Представник позивача вважає, що І відповідач необґрунтовано, безпідставно та всупереч вимогам податкового законодавства обліковує заборгованість (недоїмку) позивача та в незаконний спосіб не здійснює процедури зняття платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 з податкового обліку у контролюючому органі.

Представник позивача зазначив, що І відповідач не направляв позивачу вимоги про сплату недоїмки, що вказує на безпідставність обліку заборгованості на її ім`я в установі І відповідача. На час виникнення спірних правовідносин (2015-2020 роки) позивач перебувала на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної організації (Державна податкова інспекція в Артемівському районі м. Луганська), у зв`язку з чим на підставі пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464) позивач як платник єдиного внеску на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану звільнена від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464. Недоїмка, яка виникла у позивача як платника єдиного внеску, на підставі пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

За твердженням представника позивача, І відповідач не надав належних доказів наявності підстав для обліку заборгованості та в незаконний спосіб не вчинив дій, направлених на зняття позивача з податкового обліку.

Головне управління ДПС у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що 21 лютого 2022 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 7165/2022 подало відзив на позовну заяву від 18 лютого 2022 року № 1481/5/12-32-20-04-11.

Заперечуючи проти позовних вимог, І відповідач зазначив, що Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2018 року, зокрема, фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464).

Відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перебувала на обліку як фізична особа - підприємець в Головному управлінні ДПС у Луганській області, Лисичанська ДПІ (Артемівський район м. Луганська) з 20 червня 2006 року по 03 грудня 2020 року на:

- спрощеній системі оподаткування (єдиний податок II група) з 01 січня 2012 року по 01 січня 2013 року;

- загальній системі оподаткування з 01 січня 2013 року по 03 грудня 2020 року (03 грудня 2020 року - прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності).

Станом на 01 жовтня 2013 року по фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 рахувалось перехідне позитивне сальдо у сумі 9,78 грн.

Відповідно до даних ITC «Податковий блок» у період з 01 жовтня 2013 року по 10 лютого 2022 року у інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 нараховано єдиний внесок у сумі 35588,74 грн за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року, а саме: в сумі 8448,00 грн за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року; в сумі 9828,72 грн за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року; в сумі 11016,72 грн за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року; в сумі 6295,30 грн за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року. За період з 01 жовтня 2013 року по 10 лютого 2022 року позивачем сплачено єдиний внесок в сумі 0,00 грн.

За твердженням І відповідача пункт 9-4 Закону України № 2464, який виключений 13 лютого 2020 року Законом України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», не скасовував обов`язків платника єдиного внеску, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

І відповідач резюмує, що законодавством про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не передбачено особливих умов щодо виконання зобов`язань платниками єдиного внеску, які перебувають або перебували на обліку у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, отже, відсутні будь-які підстави щодо звільнення позивача від сплати єдиного внеску. У зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Луганській області здійснено нарахування за платежем 71040000 «Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців» відповідно до вимог чинного законодавства.

Також І відповідач зазначив, що згідно з підпунктами 4 та 6 пункту 11.18 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі Порядок № 1588 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання та відповідно така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності. Позивачем до контролюючого органу звітність по єдиному внеску за період 2014-2020 роки не подана, підстави для зняття її з обліку відсутні.

З урахуванням викладеного, І відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

18 січня 2023 року за вхідним реєстраційним № 437/2023 від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від 18 січня 2023 року б/н.

Заперечуючи проти позовних вимог, ІІ відповідач зазначив, що за несвоєчасну сплату єдиного внеску платники, які перебували на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, на території яких проводилась антитерористична операція, несуть відповідальність на загальних підставах.

В інтегрованій картці платника позивача відображаються нарахування єдиного внеску за відповідні періоди.

Метою відкриття та ведення органами ДПС особових рахунків за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, є облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДПС в інтегрованій картці платника за своєю юридичною природою не є тими діями суб`єкта владних повноважень, які породжують для платників податків будь-які правові наслідки. Отже, саме по собі відображення в інтегрованій картці платника відповідних даних не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права і обов`язки.

З урахуванням викладеного, ІІ відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 17 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 07 лютого 2022 року про відкриття провадження у справі серед іншого визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 11 лютого 2022 року відмовлено Головному управлінню ДПС у Луганській області у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02 січня 2023 року серед іншого залучено до участі у справі другим відповідачем Головне управління ДПС в Івано-Франківській області та витребувано від ІІ відповідача інформацію та докази, необхідні для правильного вирішення справи.

Ухвалою від 20 січня 2023 року від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області повторно витребувано інформацію та докази, необхідні для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 20 червня 2006 року по 03 грудня 2020 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з місцезнаходженням: АДРЕСА_2 ; як платник податків та платник єдиного внеску ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Луганській області, Державна податкова інспекція у м. Лисичанську (Артемівський район м. Луганська), про що свідчать витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07 лютого 2022 року та ідентифікаційні та реєстраційні дані платника податків з електронної бази даних ІТС «Податковий блок».

Згідно з ідентифікаційними та реєстраційними даними платника податків з електронної бази даних ІТС «Податковий блок» у зв`язку з анулюванням 01 січня 2013 року реєстрації платника єдиного податку фізична особа підприємець ОСОБА_2 у період з 01 січня 2013 року по 03 грудня 2020 року перебувала на загальній системі оподаткування. Стан платника податків: 11 - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).

Згідно з листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 27 січня 2023 року за № 90/09-19-12-01-09 ОСОБА_2 03 грудня 2020 року припинила державну реєстрацію підприємницької діяльності та станом на 24 січня 2023 року продовжує обліковуватись в Головному управлінні ДПС у Луганській області (Лисичанська ДПІ) як фізична особа, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

В інтегрованій картці платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 «Єдиний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадить незалежну професійну діяльність» за 2017-2020 роки фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 35588,74 грн:

09 лютого 2018 року у розмірі 8438,22 грн за 2017 рік;

19 квітня 2018 року у розмірі 2457,18 грн за І квартал 2018 року;

19 липня 2018 року у розмірі 2457,18 грн за ІІ квартал 2018 року;

19 жовтня 2018 року у розмірі 2457,18 грн за ІІІ квартал 2018 року;

21 січня 2019 року у розмірі 2457,18 грн за ІV квартал 2018 року;

19 квітня 2019 року у розмірі 2457,18 грн за І квартал 2019 року;

19 липня 2019 року у розмірі 2457,18 грн за ІІ квартал 2019 року;

21 жовтня 2019 року у розмірі 2457,18 грн за ІІІ квартал 2019 року;

20 січня 2020 року у розмірі 2457,18 грн за ІV квартал 2019 року;

21 квітня 2020 року у розмірі 2078,12 грн за І квартал 2020 року;

20 липня 2020 року у розмірі 1039,06 грн за ІІ квартал 2020 року;

19 жовтня 2020 року у розмірі 3178,12 грн за ІІІ квартал 2020 року.

З урахуванням наявної переплати станом на 01 січня 2018 року у розмірі 9,78 грн недоїмка по сплаті єдиного внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І-ІV квартали 2019 року, І-ІІІ квартали 2020 року складає 35578,96 грн.

Станом на час розгляду справи нарахований фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 єдиний внесок за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І-ІV квартали 2019 року, І-ІІІ квартали 2020 року у розмірі 35578,96 грн не сплачений, що підтверджується інтегрованою карткою платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 «Єдиний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадить незалежну професійну діяльність» за 2021-2023 роки та довідкою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 26 січня 2023 року.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (тут і надалі посилання на норми Закону № 2464 наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 7 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 у редакції, яка діяла з 01 січня 2017 року до 01 січня 2021 року);

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 у редакції, яка діє з 01 січня 2017 року).

З 01 січня 2021 року згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацами першим та другим частини п`ятої статті 8 Закону № 2464 регламентовано, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Отже, з 01 січня 2017 року до 01 січня 2021 року, незалежно від обраної системи оподаткування, фізичні особи підприємці за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу зобов`язані були сплачувати єдиний внесок у сумі, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Розмір мінімального страхового внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску - 22 відсотки.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від здійснення господарської діяльності та фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З 01 січня 2021 року для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування і якими не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, скасовано обов`язкову сплату єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску.

У межах спірних правовідносин система оподаткування, на якій перебувала позивач, не впливає на розмір єдиного внеску, який нарахований у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І-ІV квартали 2019 року, І-ІІІ квартали 2020 року, коли Законом № 2464 було встановлено обов`язок сплати фізичними особами - підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від здійснення господарської діяльності та фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Статтею 9 Закону № 2464 визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (абзац перший частини п`ятої у редакції, яка діяла з 11 серпня 2013 року до 01 січня 2021 року);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (абзац перший частини сьомої у редакції, яка діяла до 01 січня 2021 року);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (абзац перший частини дванадцятої).

Згідно з абзацом третім частини восьмої статті 9 Закону № 2464:

- платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у редакції, яка діяла з 01 січня 2015 року до 01 січня 2018 року);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у редакції, яка діє з 1 січня 2018 року).

Відповідно до частини сьомої статті 25 Закону № 2464 сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску.

Абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464 (у редакції, яка діє з 13 лютого 2020 року) передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 встановлено, що:

період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з абзацом третім пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, визначається Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом б підпункту 8 пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 9-3 (який згідно з Законом України від 02 березня 2015 року № 219-VІІІ перейменований в пункт 9-4) такого змісту:

«9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.».

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669, але положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464. Тобто, положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону № 2464, а сам підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05 лютого 2008 року у справі № 2-1/2008.

З 13 лютого 2020 року пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи.

Отже, пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 був діючим по 12 лютого 2020 року включно.

З аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства слідує, що до 13 лютого 2020 року для звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції згідно з положеннями пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 достатньо було лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України.

При цьому, суд зауважує, що платники єдиного внеску звільнялись від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року без встановлення додаткових умов, зокрема, отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України. Отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України було та є додатковою умовою звільнення від відповідальності для інших зобов`язань.

Також з правового аналізу наведених законодавчих норм слідує, що до 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення платників єдиного внеску як від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати.

При цьому суд наголошує на тому, що норми пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 під час своєї чинності не скасовували обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тимчасово надавали можливість на період антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року до 12 лютого 2020 року включно не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі, що було підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2020 року у справі № 812/838/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 360/286/21, від 22 листопада 2022 року у справі № 812/1269/16, від 06 грудня 2022 року у справі № 805/1444/17-а та від 01 лютого 2023 року у справі № 200/4214/20-а.

З огляду на викладене, дії Головного управління ДПС у Луганській області з нарахування фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 єдиного внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І-ІV квартали 2019 року, І-ІІІ квартали 2020 року у розмірі мінімального страхового внеску за період, коли Законом № 2464 було встановлено обов`язок сплати фізичними особами - підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від здійснення господарської діяльності та фактичного отримання доходу від їх діяльності, є правомірними.

Неформування та ненаправлення позивачу податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) у межах спірних правовідносин не впливає на правомірність обліку заборгованості з єдиного внеску в сумі 35578,96 грн.

Згідно з абзацами першим-третім пункту 9-15 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464, який набрав чинності 03 червня 2020 року (в редакції, яка діє з 10 грудня 2020 року):

підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені (абзац четвертий пункту 9-15 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 в редакції, яка діє з 10 грудня 2020 року).

Суду не надано доказів звернення позивача до податкового органу з заявою про списання недоїмки за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року в порядку, передбаченому пунктом 9-15 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464, та відповідно рішення податкового органу про списання суми недоїмки за спірний період.

За відсутності добровільної сплати позивачем суми недоїмки та рішення податкового органу про списання суми недоїмки за спірний період (2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І-ІV квартали 2019 року, І-ІІІ квартали 2020 року), дії Головного управління ДПС у Луганській області з обліку недоїмки ОСОБА_2 в сумі 35578,96 грн за платежем (кодом класифікації доходів бюджету 71040000) «Єдиний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадить незалежну професійну діяльність» також є правомірними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання податкового органу зняти ОСОБА_2 з податкового обліку у контролюючому органі суд зазначає таке.

Згідно з абзацом другим підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Статтею 67 Податкового кодексу України визначені підстави та порядок зняття з обліку у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів та самозайнятих осіб.

Згідно з пунктом 67.1 статті 67 Податкового кодексу України підставами для зняття з обліку у контролюючих органах юридичної особи, її відокремлених підрозділів та самозайнятих осіб є:

повідомлення чи документальне підтвердження державного реєстратора чи іншого органу державної реєстрації про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи (абзац другий підпункту 67.1.1 пункту 67.1 статті 67 Податкового кодексу України);

наявність хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 65.10 статті 65 цього Кодексу для самозайнятої особи (абзац перший підпункту 67.1.2 пункту 67.1 статті 67 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу другого пункту 67.3 статті 67 Податкового кодексу України порядок зняття з обліку у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів та самозайнятих осіб встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах встановлений розділом XI Порядку № 1588.

Порядок зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах визначений пунктом 11.18 розділу XI Порядку № 1588.

Згідно з підпунктом 1 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588 підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою. Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою № 6-ОПП. Номер зняття з обліку відповідає номеру відповідного запису в журналі за формою № 6-ОПП. Дані про зняття з обліку фізичної особи - підприємця передаються контролюючим органом за основним місцем обліку такого платника податків до Єдиного державного реєстру із зазначенням: дати та номера запису про зняття з обліку, назви та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків знято з обліку.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання (підпункт 4 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588).

Врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України (підпункт 5 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588).

Підпунктом 6 пункту 11.18 розділу XI Порядку № 1588 регламентовано:

після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності;

така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності;

після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців, місцем проживання яких є тимчасово окупована територія України, що визнана такою відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» або Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», процедури та дії, визначені цим підпунктом, можуть проводитись за місцем перебування таких осіб у разі їх звернення до відповідних контролюючих органів з документальним підтвердженням особи та місця перебування;

у разі зміни місця проживання фізичної особи процедури та дії, визначені цим підпунктом, проводяться в контролюючому органі, в якому платник податків перебував на обліку за основним місцем обліку на момент отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи;

якщо після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа повторно реєструється як підприємець або особа, що провадить незалежну професійну діяльність, за новим місцем проживання (місцезнаходженням), що обслуговується іншим контролюючим органом, то процедури, визначені цим підпунктом, завершуються у контролюючому органі за новим місцем проживання (місцезнаходженням).

З огляду на викладене, суд зауважує, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача 03 грудня 2020 року у межах спірних правовідносин не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності.

Оскільки положеннями частини сьомої статті 25 Закону № 2464 та пункту 9 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не визначена як підстава для списання сум нарахованого єдиного внеску, позивач повинна сплатити спірну недоїмку з єдиного внеску, яка переважно виникла у період тимчасового звільнення позивача від виконання обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску.

Оскільки позивач не забезпечила остаточні розрахунки з єдиного внеску від провадження підприємницької діяльності, суд дійшов висновку, що вона правомірно продовжує обліковуватись у контролюючому органі (Головному управлінні ДПС у Луганській області, Державна податкова інспекція у м. Лисичанську (Артемівський район м. Луганська)) як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Отже, правові підстави для зобов`язання Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, яке на сьогодні у зв`язку з військовим конфліктом на території Луганської області за наказом Державної податкової служби України від 09 червня 2022 року № 311 виконує повноваження Головного управління ДПС у Луганській області, зняти ОСОБА_2 з податкового обліку у контролюючому органі відсутні.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідачі як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довели суду правомірність оскаржуваних дій, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44082150, вул. Енергетиків, буд. 72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93401), Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43968084, місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська