Справа № 200/5036/22
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року Справа№200/5036/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 жовтня 2022 року №92 щодо відмови у призначені пенсії по за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу період роботи з 22 листопада 1982 року по 10 червня 1988року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25 серпня 1980 року по 16 листопада 1982 року та з 22 листопада 1982 року по 10 червня 1988 року із розрахунку один рік роботи за один рік та 6 місяців страхового стажу;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 11 вересня 2022 року відповідно до заяви про призначення пенсії від 26 серпня 2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку із наявністю права виходу на пенсію у 60 років, 26 серпня 2022 року позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Спочатку їй було призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але виплат пенсії здійснено не було. Після призначення пенсії, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №92 від 12 жовтня 2022 року позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 05 квітня 1984 року по 13 жовтня 1988 року, оскільки у ці періоди наявна розбіжність між датою звільнення (13.10.1988 року) та наказом про звільнення (10.06.1988 року). Також, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 25 серпня 1980 року по 16 листопада 1982 року та з 22 листопада 1982 року по 10 червня 1988 року із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на отримання належної пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якому відповідач позовні вимоги не визнав з огляду на відсутність правових підстав для призначення пенсії позивачу, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди з 05.04.1984 по 10.10.1988 в Де-Кастринському ліспромхозі, оскільки в трудовій книжці від 25.08.1980 НОМЕР_1 наявна розбіжність з датою звільнення та датою підстави на звільнення, що не відповідає вимогам пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 за № 412. Крім цього, періоди роботи з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988 не зараховано в пільговому обчисленні, оскільки ОСОБА_1 письмові трудові договори, або пільгові довідки не надавала. Враховуючи викладене, за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення від 12.10.2022 № 92 про відмову позивачу в призначенні пенсії. У зв`язку з чим, представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (надалі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач-2).

23 лютого 2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача-2, в якому зазначено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 12.10.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 29 років. При обчисленні страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою від 25.08.1980 НОМЕР_1 з 05.04.1984 по 13.10.1988, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення (13.10.1988) та датою підстави про звільнення з роботи (10.06.1988). Трудових договорів та інших документів, які б підтверджували факт їх укладання, за періоди роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 05.04.1984 по 13.10.1988 позивачем не надано. Періоди роботи з 25 серпня 1980 року по 16 листопада 1982 та з 22 листопада 1982 року по 04 квітня 1984 року в районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховано в календарному обчисленні, оскільки зарахування в пільговому обчисленні (один рік за півтора) після 31.12.1990 року, чинним пенсійним законодавством не передбачено. Враховуючи викладене, представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.08.2022 року звернулась до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 12.10.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 29 років. При обчисленні страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою від 25.08.1980 НОМЕР_1 з 05.04.1984 по 13.10.1988, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення (13.10.1988) та датою підстави про звільнення з роботи (10.06.1988). Для зарахування періоду роботи з 05.04.1984 по 13.10.1988 необхідно надати уточнюючу довідку підприємства.

Крім цього, у відзиві на позов відповідач-2 зазначив, що періоди роботи з 25 серпня 1980 року по 16 листопада 1982 та з 22 листопада 1982 року по 04 квітня 1984 року в районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховано в календарному обчисленні, оскільки зарахування в пільговому обчисленні (один рік за півтора) після 31.12.1990 року, чинним пенсійним законодавством не передбачено.

Разом з цим, в трудовій книжці позивача від 25.08.1980 року серії НОМЕР_1 , містяться записи про спірні періоди роботи, а саме:

- 25.08.1980 року прийнята транспортною робочою;

- 24.09.1980 року переведена диспетчером гаражу;

- 07.02.1981 року переведена майстром на дільницю Хурмулинського ДСЗ;

- 16.11.1982 року звільнена по догляду за дитиною;

- 22.11.1982 року прийнята в Де-Кастрінській Ліспромгосп мотористом;

- 03.01.1984 року переведена в Де-Кастрінську ЛЕПБ у зв`язку з реорганізацією;

- 03.01.1984 року прийнята в Де-Кастрінську ЛЄПБ за переводом мотористом;

- 04.04.1984 року у зв`язку з ліквідацією переведена в Де-Кастрінський ЛПХ;

- 05.04.1984 року за переводом прийнята в Де-Кастрінський ЛПХ мотористом;

- 30.10.1984 року переведена в дитсад №2 нянею;

- 02.01.1986 року переведена вихователем д/с №2;

- 13.10.1988 року звільнена по догляду за дитиною наказом №170/к від 10.06.88 р.

Згідно архівної довідки адміністрації Ульчського району Хабаровського краю №06-06/802, селище Де-Кастри Ульчського району Хабаровського краю прирівняна до місцевості Крайньої Півночі.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження періодів роботи з 05.04.1984 по 13.10.1988, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення (13.10.1988) та датою підстави про звільнення з роботи (10.06.1988), а також зарахування періодів роботи з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988 в пільговому обчисленні (один рік за півтора) у зв`язку з роботою в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону 1058 починаючи з 1 січня 2022 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років.

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що позивач працювала:

- 25.08.1980 року прийнята транспортною робочою;

- 24.09.1980 року переведена диспетчером гаражу;

- 07.02.1981 року переведена майстром на дільницю Хурмулинського ДСЗ;

- 16.11.1982 року звільнена по догляду за дитиною;

- 22.11.1982 року прийнята в Де-Кастрінській Ліспромгосп мотористом;

- 03.01.1984 року переведена в Де-Кастрінську ЛЕПБ у зв`язку з реорганізацією;

- 03.01.1984 року прийнята в Де-Кастрінську ЛЄПБ за переводом мотористом;

- 04.04.1984 року у зв`язку з ліквідацією переведена в Де-Кастрінський ЛПХ;

- 05.04.1984 року за переводом прийнята в Де-Кастрінський ЛПХ мотористом;

- 30.10.1984 року переведена в дитсад №2 нянею;

- 02.01.1986 року переведена вихователем д/с №2;

- 13.10.1988 року звільнена по догляду за дитиною наказом №170/к від 10.06.88 р..

В оскаржуваному рішенні головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 12.10.2022 зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою від 25.08.1980 НОМЕР_1 з 05.04.1984 по 13.10.1988, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення (13.10.1988) та датою підстави про звільнення з роботи (10.06.1988).

Суд зазначає, на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, було врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (далі за текстом Постанова № 656) та даною Інструкцією.

За пунктом 1 Постанови №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної Постанови № 656 встановлено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть мати підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Отже, відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 05.04.1984 року по 10.06.1988 року.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 22 листопада 1982 року по 10 червня 1988 року.

Однак, судом встановлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.04.1984 року по 10.06.1988 року, тому суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-2 зарахувати вказаний період роботи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25 серпня 1980 року по 16 листопада 1982 року та з 22 листопада 1982 року по 10 червня 1988 року із розрахунку один рік роботи за один рік та 6 місяців страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 31 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а.

Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі в період з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988 підтверджується записами трудової книжки позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Разом з тим, суд зазначає, що положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993р., ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи особи після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2022 року у справі №592/5589/17.

Приймаючи до уваги, що позивач працювала у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях до 01.01.1991 року, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-2 зарахувати період з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988, як роботу в районі Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців.

Доказів зарахування вказаних періодів в пільговому обчисленні суду не надано.

А отже, спірне рішення головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 12.10.2022 не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відносно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 11 вересня 2022 року відповідно до заяви про призначення пенсії від 26 серпня 2022 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 26.08.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.04.1984 по 10.06.1988, та періодів роботи з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, з урахуванням висновків суду першої інстанції.

Також, суд зазначає, що з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії позивачу та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зобов`язане повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку повторно розглянути таку заяву позивача.

Аналогічний висновок наведений у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі 360/8696/21.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає стягненню 595,44 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 12.10.2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.08.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.04.1984 по 10.06.1988, та періодів роботи з 25.08.1980 по 16.11.1982 та з 22.11.1982 по 10.06.1988, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, з урахуванням висновків суду.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Герцена, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір у розмірі 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 44 копійки.

Судове рішення складено та підписано 02 березня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко