Справа № 160/22090/21
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

28 лютого 2023 року справа 160/22090/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 (суддя Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.11.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати заборгованості з пенсії з 05.12.2018 року по 31.08.2021 року у розмірі 118163,06 грн.

- стягнути заборгованість по пенсії з 05.12.2018 по 31.08.2021 у розмірі 118163,06 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022, прийнятому в спрощеному провадженні, позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав не надання належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення спору. Посилається на те, що невиплата грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися протиправною бездіяльністю, оскільки ГУ ПФУ в Дніпропетровській не має можливості до отримання фінансування, виконати судове рішення в частині виплати коштів.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у справі №160/11305/20 визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах із застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах із застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 05.12.2018, з урахуванням попередньо проведених виплат.

Дане рішення суду набрало законної сили 22.12.2020.

16 липня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 66107588 з примусового виконання виконавчого листа № 160/11305/20, виданого 10.06.2021 Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Відповідно до рішенням відділу обслуговування громадян № 25 управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13 серпня 2021 року № 56 розмір пенсії позивача складає 10503,34 грн., обчислений із середньомісячного заробітку в розмірі 13129,17грн. із застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Перерахунок був проведений на підставі рішення суду від 23 жовтня 2020 року у справі №160/11305/20.

Відповідно до розрахунку заборгованості пенсії від 30.09.2021, наданого відділом обслуговування громадян № 25 управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, заборгованість пенсії за період з 05.12.2018 по 31.08.2021 перед позивачем складає 118 163,05 грн.

Відповідно до звіту ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про виконання рішення суду № 0400-010901-8/115698 від 31.08.2021, доплата за період з 05.12.2018 по 31.08.2021 в розмірі 118163,06 грн. буде здійснена після виділення додаткових бюджетних асигнувань.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Дніпропетровській області щодо невиплати нарахованої суми пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням

Обов`язок з виплати пенсії у відповідні строки встановлений ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Відповідач не навів жодної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що передбачають законність невиплати нарахованої та не виплаченої заборгованості, тому є безпідставними доводи відповідача стосовно відсутності фінансування органів ПФУ як підставу для невиплати нарахованої пенсії.

Також суд зазначає, що постанови Кабінету міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Європейський Суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою позитивних зобов`язань.

Нарахувавши пенсію позивачу, пенсійний орган виконав судове рішення.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, зазначеним порядком визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладений у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 640/5248/19 Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 залишено без змін.

Тобто, вищевказаного Порядку не існує.

Суд зазначає, що відповідачем не надано будь - яких доказів вчинення відповідних дій на виконання процедури, визначеної Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, як не надано і доказів повідомлення позивача про здійснення таких дій.

Таким чином, у спірних правовідносинах мали місце не дії відповідача, а його бездіяльність у формі невиплати позивачу нарахованої заборгованості з пенсії.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії у розмірі 118163,06 грн та стягнення її з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 без змін.

Постанова набирає законної сили з 28.02.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова