Справа № 500/4697/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4697/22 пров. № А/857/680/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м.Тернопіль) у справі №500/4697/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради; визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №41 від 08.12.2022.

Крім того, позивач подав заяву про забезпечення позову, а саме - шляхом заборони Тернопільській міській раді (Управління муніципальної інспекції) її виконавчому комітету, та іншим особам, підрозділам та організаціям, вчиняти будь-які дії, що стосуються демонтажу споруди "Христя" (в тому числі відключення її від електроенергії, водопостачання, каналізації), що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :08:014:0024 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Зазначає, що 16.12.2022 отримала попередження Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради від 08.12.2022 №41 про проведення демонтажу тимчасової споруди "Христя", самовільно влаштованої на землях комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що без застосування заходів забезпечення існує реальна небезпека у будь-який час реалізації відповідачем оскаржуваного рішення щодо демонтажу тимчасової споруди.

У відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави забезпечення позову, наведені позивачами у поданій суду заяві є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вірними такі висновку суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у Главі 10 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених положень слідує, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи призвести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції при оцінці доводів заяви з питань забезпечення позову, апеляційної скарги та оглядаючи матеріали справи, зазначає наступне.

У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування повідомлення.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування попередження №41 від 08.12.2022, підставою формування якого слугували правовідносини, що виникли в процесі виконання рішень виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.10.2014 №1185 та від 07.07.2016 №579 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування".

Однак, вказані рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.10.2014 №1185 та від 07.07.2016 №579 не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Зокрема, постановою Верховного Суду від 11.11.2022 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.10.2014 №1158 та від 07.07.2016 №579.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Тернопільській міській раді (Управління муніципальної інспекції) її виконавчому комітету, та іншим особам, підрозділам та організаціям, вчиняти будь-які дії, що стосуються демонтажу споруди "Христя" (в тому числі відключення її від електроенергії, водопостачання, каналізації), апелянт вказує на те, що виконання попередження №41 від 08.12.2022 до вирішення позову щодо законності оскаржуваного рішення становить суттєву загрозу інтересам позивача, оскільки в разі демонтажу при подальшому задоволенні судом позову, відновлення порушених прав потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що обґрунтування апелянта щодо вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно вплинути на поновлення порушених його прав, за захистом яких він звернувся до суду. Поряд з тим, ознаки протиправності оскаржуваного попередження відповідача не є очевидними, а фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі №500/4697/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний