Справа № 320/15458/21
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 320/15458/21

адміністративне провадження № К/990/5195/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі 320/15458/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023, відмовлено в задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 №4 на загальну суму 4991501,00 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі 320/15458/21, підписана представником позивача - адвокатом Марією Золотарьовою.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Касаційну скаргу подано вдруге. Раніше подану касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 07.02.2023 через відсутність належного викладення підстав касаційного оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судом апеляційної інстанції було застосовано норми статті 44, підпункти 198.1, 198.3, 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV без урахуванням висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного суду від 24.04. 2018 у справі №806/4408/13-а (провадження №К/9901/3796/18), від 09.08.2022 у справі №280/5277/19 (провадження №К/9901/44760/21), від 02.12.2019 у справі №826/13060/18 (провадження №К/9901/22088/19); від 17.08.2022 у справі № 380/699/20 (провадження №К/9901/2835/21); від 18.10.2022у справі №826/15743/17; від 17.11.2021 у справі №640/18105/18 (провадження №К/9901/7599/20); від 13.08.2020 у справі №520/4829/19 (провадження №К/9901/31974/19), від 11.05.2022 у справі №640/15567/19 (провадження №К/9901/32178/20), від 03.08.2021 у справі №808/628/16 (провадження №К/9901/28626/18), №640/16928/19 від 28.12.2022 (провадження №К/9901/28391/20); від 22.06.2022 у справі №440/330/20 (провадження №К/9901/551/21), від 17.11.2021 у справі №640/18105/18 (провадження №К/9901/7599/20), від 20.03.2018 у справі №804/939/16 (провадження №К/9901/376/17), від 11.05.2022 у справі №640/15567/19 (провадження № К/9901/32178/20).

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки.

Скаржником не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в чому висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржником не взято до уваги, що суди попередніх інстанцій враховували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №809/1337/17, від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19, від 20.10.2022 у справі №200/5836/19-а, не доведено помилковість їх використання.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, наведення окремих цитат з судових рішень, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належим викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - з приводу неправильного застосування судом апеляційної інстанції приписів частини 5 статті 308 КАС України та неприйняття даним судом доводів Позивача про незаконність податкової перевірки, на підставі якої винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, з огляду на дію мораторію на податкові перевірки, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріали справи не містять доказів подання КП «ПЛЕСО» заяви про зміну чи доповнення підстав позову у суді першої інстанції в порядку, передбаченому статтею 47 КАС України. Виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених, зокрема, частиною 5 статті 308 КАС України, колегія суддів не може розглядати підстави позову, що не були заявлені у суді першої інстанції та надавати оцінку новим доводам КП «ПЛЕСО» щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 №4 з мотивів незаконності проведення документальної позапланової перевірки. Зазначена позиція суду апеляційної інстанції відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2022 у справі №640/18335/20.

Скаржником не доведено помилковість такого висновку суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Натомість заявником касаційної скарги вчинено посилання на ряд постанов Верховного Суду щодо застосування положень статті 308 КАС України, не обґрунтовано, як мала бути застосована норма права у даному випадку.

Скаржником також вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, проте не враховано, що пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Заявником касаційної скарги не вказано відповідні пункти частин 2 та 3 статті 353 КАС України, проте зазначено про неповне встановлення судами обставин справи в частині наявності добросовісності позивача, ділової мети у здійсненні господарських операцій, недопустимість врахування акту перевірки та податкової інформації.

Верховний Суд зауважує, що пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу. Проте скаржником не обґрунтовано підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Пунктом 4 частини 2 статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. Однак скаржником не доведено, що досліджені судом докази є недопустимими, тобто одержаними з порушенням порядку, встановленого законом, відповідно до приписів статті 74 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі 320/15458/21 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва