Справа № 600/3453/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/3453/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» щодо неналежного забезпечення права ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однією розмови до 15 хвилин, що передбачені частиною п`ятою статті 110 КВК України та пунктами 1, 2 частини четвертої розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5;

- зобов`язати Державну установу «Чернівецький слідчий ізолятор» забезпечити право ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, що передбачені частиною п`ятою статті 110 КВК України та пунктами 1, 2 частини четвертої розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5.

Позов обґрунтовано тим, що адміністрацією ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» не забезпечено право позивача на телефонні розмови у червні та липні 2022 року у межах, визначених пунктом 2 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5. На думку позивача, адміністрація відповідача не надавала і не надає йому можливості здійснювати дзвінки з мобільного телефону без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, чим порушує право позивача на здійснення телефонних розмов у відведений для цього час без обмеження їх кількості.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання заяв по суті.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відповідач дотримується всіх норм законів та підзаконних нормативно-правових актів, усім засудженим, які утримуються в межах ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» надаються рівні права у здійсненні телефонних дзвінків. Відповідач вказує, що зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що не зважаючи на подані адміністрації установи заяви, йому не було надано можливість здійснити телефонні дзвінки у червня та липні 2022 року. Проте у відповідності до Журналу обліку телефонних розмов засуджених Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» позивач здійснював телефонні дзвінки щодня в проміжок між 03 по 04, з 06 по 10, з 12 по 18, з 20 по 30 червня, а також з 01 по 15, з 19 по 28, з 30 по 31 липня 2022 року тривалістю не менше 15 хвилин. Таким чином, вказує відповідач, не зрозуміло, які саме права позивача були порушені. Відтак, на думку відповідача, вимоги позивача є безпідставними, будь-яких його прав, як засудженого, порушено не було, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не спростовано його тверджень щодо порушення прав засудженого, у тому числі права на здійснення дзвінків з мобільного телефону без обмеження їх кількості тривалістю однієї розмови до 15 хвилин. Право позивача було порушено, адже його заяви про надання йому телефонних дзвінків, не були задоволені, що свідчить про те, що відповідач обмежив позивача у здійсненні телефонних розмов у кількості більше однієї тривалістю до 15 хв.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі. В державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» перебуває з 10.04.2022 року.

У матеріалах справи наявні наступні заяви позивача до начальника Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про надання можливості здійснити телефонні розмови (заяви викладені російською мовою):

- від 07.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 08.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 09.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 10.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 13.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 14.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 15.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 16.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 17.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною, також, в суботу і неділю;

- від 20.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 21.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 22.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 23.06.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 24.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 25.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 26.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 27.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 28.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 28.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 30.06.2022 року з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв. на 03.07.2022 року;

- від 01.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв. на 02.07.2022 року;

- від 04.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 05.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв., а також дзвінка адвокату та уповноваженому з прав людини;

- від 06.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 07.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною тривалістю 30 хв.;

- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 09.07.2022 року та на 10.07.2022 року;

- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонного дзвінку в Чернівецьку обласну прокуратуру;

- від 08.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 09.07.2022 року та на 10.07.2022 року;

- від 12.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 12.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 13.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;

- від 14.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 15.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;

- від 15.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 17.07.2022 року;

- від 15.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 16.07.2022 року до обіду 15 хвилин і після обіду 15 хвилин;

- від 19.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 19.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 20.07.2022 року;

- від 20.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 21.07.2022 року;

- від 21.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 22.07.2022 року;

- від 21.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення дзвінку адвокату;

- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 25.07.2022 року;

- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 23.07.2022 року;

- від 22.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 24.07.2022 року після обіду;

- від 25.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 26.07.2022 року;

- від 26.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 27.07.2022 року;

- від 27.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 28.07.2022 року;

- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною;

- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 31.07.2022 року;

- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 30.07.2022 року;

- від 29.07.2022 року - з проханням надати можливість здійснення телефонної розмови з дружиною на 01.08.2022 року.

З указаних заяв вбачається, що на кожній з них начальником ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» проставлено резолюцію наступного змісту: «Дозволяю» або «Дозволяю до 15-ти хвилин» або ж «Дозволяю згідно ПВР».

Судом також досліджено Журнал обліку телефонних розмов засуджених Держаної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», згідно відомостей якого позивач здійснював телефонні дзвінки в період з 03 по 05 червня, з 06 по 12 червня, з 13 по 18 червня, з 20 по 26 червня, з 27 по 30 червня, а також з 01 по 15 липня, з 19 по 28 липня, та з 30 по 31 липня по тривалістю не менше 15 хвилин.

Листом від 01 липня 2022 року №7/А-2331 відповідач надав відповідь на заяву позивача, в якій проінформовано, що згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (далі Правила): «Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин». Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених». Правилами не передбачено складання окремого графіка надання телефонних розмов засудженим.

Листом від 06 липня 2022 року №7/2392 відповідач у відповідь на заяву позивача від 27 червня 2022 року проінформував останнього, що у відповідно до пункту 14 глави 3 розділу VII статті Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року «Скарги, заяви і клопотання ув`язнених та засуджених, викладені письмово, адресовані адміністрації СІЗО, реєструються в журналі прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань і доповідаються начальнику СІЗО, який вживає заходів щодо їх розгляду та перевірки або надання роз`яснень по суті. Відповідь на письмову скаргу ув`язненого чи засудженого надається у письмовому вигляді у десятиденний строк». Окремі строки розгляду заяв засуджених адресовані адміністрації СІЗО (заяви на телефонні розмови, відеозв`язок через мережу Інтернет, тощо) нормативно-правовими актами України не встановлено.

Також листом від 22 липня 2022 року №7/2663 ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2022 року повторно проінформувала позивача згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (далі Правила): «Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин». Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених». Таким чином телефонні засудженим надаються без обмеження їх кількості, тривалістю розмови одного засудженого до 15 хвилин.

Крім цього, на заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2022 року відповідач листом №7/2659 від 22 липня 2022 року повідомив, що в секторі максимального рівня безпеки державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» відсутня кімната для проведення телефонних розмов.

Вважаючи дії Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» такими, що обмежують право ОСОБА_2 на здійснення телефонних дзвінків, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано статтею 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Частиною 5 указаної статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас частиною 8 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.

Так, розділом XІV Правил №2823/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови. Зокрема, пунктом 2 розділу XІV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

Зі змісту позову вбачається, що, на думку позивача, відповідач не належно забезпечив його права на здійснення телефонних дзвінків у червні та липні 2022 року.

Втім, твердження, висловлені позивачем у позові про те, що відповідач не надавав і не надає йому можливості здійснювати дзвінки з мобільного телефону без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, а також про те, що відповідачем не забезпечено права позивача на телефонні розмови у червні та липні 2022 року - безпідставні та необґрунтовані, оскільки спростовується наявними у справі матеріалами.

Так, із наданих відповідачем заяв позивача про надання йому можливості здійснення телефонних розмов в період з червня по липень 2022 року вбачається надання державною установою «Чернівецький слідчий ізолятор» йому дозволу на викладене у заявах прохання.

Також згідно дослідженого судом Журналом обліку телефонних розмов засуджених, ОСОБА_1 здійснював телефонні дзвінки у спірний період. Тобто, відповідачем в повній мірі забезпечено право позивача на здійснення телефонних дзвінків в червні та липні 2022 року.

Крім цього, суд критично оцінює твердження позивача про те, що він має право на необмежену кількість дзвінків з тривалістю розмови до 15 хвилин кожна, й вважає такі помилковими.

Так, положення пункту 2 розділу XІV Правил №2823/5 слід трактувати таким чином, що засуджені мають право на необмежену кількість телефонних розмов у визначений розпорядком дня час, однак протягом дня тривалість таких розмов не має перевищувати сумарно 15 хвилин.

Інше тлумачення цієї норми є не розумним, оскільки надання засудженому права на необмежену кількість телефонних розмов, тривалість яких становитиме 15 хвилин кожна, унеможливить реалізацію права на телефонні розмови усіх засуджених.

Отже, за встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем належним чином забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов за поданими ним зверненнями у спірний період, а тому позовні вимоги є надуманими й безпідставними.

На переконання суду, правові підставі для задоволення позову відсутні. У спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач довів правомірність оскаржуваних дій. А тому, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 березня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (місце утримання Державна установа «Чернівецький слідчий ізолятор: м. Чернівці, площа Соборна, буд. 6), відповідач Державна установа «Чернівецький слідчий ізолятор» (м. Чернівці, площа Соборна, буд. 6, ).

Суддя О.П. Лелюк