Справа № 520/3759/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Григоров Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 р. Справа № 520/3759/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.09.2022 по справі 520/3759/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТІ"

до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГТІ" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, Державної податкової служби України, в якій просив суд:

- скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в ЄРПН №3690368/41560196 від 21.01.2022р., №3690369/41560196 від 21.01.2022р., №3757794/41560196 від 03.02.2022р., №3757795/41560196 від 03.02.2021р., №3734806/41560196 від 31.01.2022р., №3690366/41560196 віз 21.01.2022р., №3690367/41560196 від 21.01.2022р., №3734805/41560196 від 31.01.2022р., №3645496/41560196 від 13.01.2022р., №3750429/41560196 від 02.02.2022р., №3734807/41560196 від 31.01.2022р. про відмову в реєстрації податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні №7 від 24.06.2021р., №9 від 12.10.2021р., №10 від 12.10.2021 року, №11 від 12.10.2021р., №14 від 19.10.2021р., №15 від 27.10.2021р., №4 від 17.11.2021р., №1 від 01.12.2021р., №3 від 02.12.2021 р., №5 від 22.12.2021 р., №6 від 28.12.2021 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року позов - задоволено.

22.08.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТІ"- адвокат Вернигор О.В. подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву про стягнення з ДПС України, Головного управління ДПС у Харківській області, що утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, витрати на правничу (правову) допомогу, що понесені ТОВ «ГТІ» у зв`язку із судовим розглядом справи 520/3759/22 в сумі 27000,0грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ) на користь ТОВ «ГТІ» (вул. Рибалко, буд. 89-б, кв. 58,м. Харків,61099, ) витрати на правничу (правову) допомогу, що понесені у зв`язку із судовим розглядом справи № 520/3759/22 в сумі 6 750,00 грн. (шість тисяч сімсот п`ятдесят гривень, 00 коп.)

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, що утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ТОВ «ГТІ» (вул. Рибалко, буд. 89-б, кв. 58,м. Харків,61099, ) витрати на правничу (правову) допомогу у зв`язку із судовим розглядом справи 520/3759/22 в сумі 6 750, 00 грн. (шість тисяч сімсот п`ятдесят гривень, 00 коп.)

Відповідач -ГУ ДПС у Харківській області не погодившись з додатковим рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, прийнявши нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що предмет спору у даній справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Більш того на думку апелянта, зазначена сума до відшкодування витрат на правничу допомогу взагалі не є сумою, що є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у реєстрації всього однієї податкової накладної. Щодо витраченого часу представника позивача на надання правової допомоги скаржником зазначено, що складання позовної заяви щодо відповідної категорії справ у професійного юриста не може займати стільки часу, скільки вказано в акті виконаних робіт. Відповідно, вчинення таких дій не повинно оплачуватись у відповідних розмірах, які зазначено в акті виконаних робіт.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Оскільки апеляційну скаргу подано на додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що позивачем не оскаржується додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в частині стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області, що утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України на користь ТОВ «ГТІ» витрат на правничу (правову) допомогу у зв`язку із судовим розглядом справи 520/3759/22 в сумі 6 750, 00 грн. в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому безпосередньо представництво адвокатом в суді не здійснювалося. Крім того, дана справа не є складною та не потребує значного часу для підготовки позовної заяви у ній. Іншого згідно зазначеного звіту про надання правової допомоги не доведено, оскільки він не містить даних про кількість годин, витрачених адвокатом для підготовки позовної заяви та процесуальних документів у справі. Внаслідок цього, суд зменшив суму витрат, які підлягають відшкодуванню з ГУ ДПС у Харківській області на користь позивача, за надання адвокатом правничої допомоги до 6750,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України, суд що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до поданих представником позивача доказів на обґрунтування понесених ТОВ "ГТІ" витрат на надання правової допомоги вбачається, що ТОВ "ГТІ" уклало з адвокатом Вернигор О.В. договір про надання правової допомоги №1102/22 від 11.02.2022р., згідно умов якого адвокат бере на себе надання правової допомоги із складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкових накладних та про зобов`язання зареєструвати податкові накладні, складання відповідей на відзиви (в разі подання), представництво в суді, участь в судовому розгляді.

Згідно рахунку №1102/22 від 11.02.2022р. позивач повинен сплатити адвокату попередню оплату в сумі 27 000,0 грн. за надання юридичних послуг по представництву інтересів ТОВ "ГТІ" в Харківському окружному адміністративному суді по судовому оскарженню рішень про відмову в реєстрації податкових накладних та про зобов`язання зареєструвати податкові накладні, а згідно виписки з банківського рахунку за 14.02.2022р. вбачається, що позивачем сплачено на користь представника 27 000,0 грн. згідно зазначеного вище рахунку в якості оплати за надання юридичних послуг.

Відповідно до копії звіту про надання правової допомоги від 18.08.2022р. адвокатом на виконання договору про надання юридичних послуг №1102/22 від 11.02.2022р. була надана позивачу правова допомога, а саме: правова допомога по складанню адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкових накладних та про зобов`язання зареєструвати податкові накладні, подання його до Харківського окружного адміністративного суду, подання процесуальних документів до суду (клопотання про долучення до матеріалів справи від 17.02.2022р., клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 17.02.2022р., від 18.05.2022р., складання та подання заперечень на надання відзиву на позов від 20.05.2022р. та 22.06.2022р.), представництво інтересів ТОВ "ГТІ" в Харківському окружному адміністративному суді.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до суду першої інстанції надано заяву, згідно якої він зазначає про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката в сумі 27 000,0 грн. та вказує, що представником позивача не доведено обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги наявність клопотання ГУ ДПС у Харківській області про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вправі оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, оцінюючи вказану обставину наряду з поданими адвокатом документами, якими він обгрунтовує обсяг виконаної роботи, колегія суддів зазначає, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 10.06.2021 р. у справі №820/479/18, від 27.01.2022 р. у справі №813/2241/18.

Зменшуючи розмір відшкодування витрат на правову допомогу, судом першої інстанції враховано, що у звіті про надання правової допомоги від 18.08.2022р. зазначено про представництво інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді при розгляді цієї справи. Водночас, дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому безпосередньо представництво адвокатом в суді не здійснювалося. Крім того, дана справа не є складною та не потребує значного часу для підготовки позовної заяви у ній. Іншого згідно зазначеного звіту про надання правової допомоги не доведено, оскільки він не містить даних про кількість годин, витрачених адвокатом для підготовки позовної заяви та процесуальних документів у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Під час апеляційного розгляду справи Головним управлінням ДПС у Харківській області не надано доказів, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, не надано власного розрахунку, яка сума витрат, на його погляд, є розумною.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі № 520/3759/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий