Справа № 420/11142/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11142/22
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 18 жовтня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС в Одеській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянки Грузії ОСОБА_1 від 09.06.2022 року № НОМЕР_1 ,

- зобов`язати Головне управління ДМС в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання від 14.10.2013 року серії НОМЕР_2 у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог вказуючи про протиправність прийнятого рішення відповідачем, наголосила, що жодного рішення стосовно скасування посвідки на постійне проживання, дозволу на імміграцію в Україну чи іншого рішення, яке підтверджувало б наявність чи відсутність права у позивача проживати чи знаходитись на території України не приймалось, так само і не приймалось жодного обґрунтованого рішення за наслідком аналізу наданої позивачкою до органу міграційної служби інформації. У свою чергу позивач звертає увагу, що нею при поданні заяви для обміну посвідки надано всі необхідні документи. До того ж, дії відповідача щодо прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянки Грузії ОСОБА_1 , більш ніж через 8 років після отримання позивачем посвідки на постійне проживання в Україні, є втручанням в приватне життя позивача.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позову.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянки Грузії ОСОБА_1 від 09.06.2022 року № НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін виданої ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання від 14.10.2013 року серії НОМЕР_2 у зв`язку з досягненням 25-річного віку. Також стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що спірне рішення №13314 від 27.01.2022 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та з передбачених підстав, у зв`язку із тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. Скаржник зазначає, що вирішуючи питання щодо обміну посвідки позивачки, відповідачем була здійснена перевірка матеріалів справи про залишення на постійне проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 отримала 07.10.2013р. перебуваючи в неповнолітньому віці разом із матір`ю громадянкою Грузії ОСОБА_3 на підставі п.6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», як раз з тих підстав, що чоловік ОСОБА_3 громадянин Грузії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) документований посвідкою на постійне проживання в Україні, отже є іммігрантом. За наслідками проведеної перевірки було встановлено, що в матеріалах справи громадянина Грузії ОСОБА_2 не встановлено жодних, передбачених ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також ст.4 ЗУ «Про імміграцію» (набув чинності 07.08.2001) підстав для імміграції заявника в період 2001 року на території України. Апелянт наголошує на правомірності прийнятого ГУ ДМС України в Одеській області оскаржуваного рішення, у зв`язку із встановленням підстав передбачених пп. 3 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМ України від 25.04.20198 №321.Також, апелянт наголошує, що саме до компетенції ГУ ДМС України в Одеській області належить питання щодо здійснення обміну посвідки.

07.12.2022р. від позивачки у справі за підписом представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Грузії, що підтверджується паспортом громадянина Грузії № НОМЕР_3 .

Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Дозволу на імміграцію в Україну від 07.10.2013 року № 342669 виданого ОСОБА_3 (матері позивача), дозвіл на імміграцію в Україну отримала і її неповнолітня дитина: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданої 14.10.2013 року, підстава видачі 02/06.

Так, суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з досягненням 25-річного віку, ОСОБА_1 звернулась із заявою-анкетою № 205031864 від 19.05.2022 року про обмін посвідки на постійне проживання до Головного управління ДМС в Одеській області.

Однак, 09.06.2022 року Головним управлінням було прийнято рішення №4663 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 321.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, не довів допущення позивачем порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні чи подання позивачем свідомо неправдивих відомостей , документів, що містять недостовірні дані або підроблені, тощо, у зв`яку із чим дійшов висновку про протиправність рішення від 09.06.2022 року №466, а також зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання від 14.10.2013 року серії НОМЕР_2 у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним, виходячи з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Стаття 4 Конституції України передбачає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону № 2491 - III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Як визначено ч.4 ст. 11 ЗУ Про імміграцію особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про імміграцію" Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі - Порядок №321, в редакції на момент звернення позивача за обміном посвідки та прийняття оскаржуваного рішення про відмову в оформленні посвідки).

З огляду на приписи пунктів 1, 3 Порядку № 321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території, та є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 5 пункту 7 Порядку № 321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється також у разі - досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п.п.9, 14, 16, 19 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається іноземцю або особі без громадянства та здається ними під час отримання нової посвідки.

Положеннями п. 21 Порядку № 321 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у п.п.32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених п.17 цього Порядку.

Відповідно до п. 43 Порядку № 321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки визначені п.62 Порядку №321.

Підпунктом 3 пункту 62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 із безстроковим терміном дії з 14.10.2013 року.

19.05.2022 позивач звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Апелянт не заперечує, що подана позивачем заява та додані до неї документи відповідають наведеним вимогам Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Також, не заперечується скаржником і та обставина, що під час проведення перевірки поданої позивачем заяви було підтверджено факти отримання ним дозволу на імміграцію в Україну, оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем визначено пп. 3 п. 62 Порядку № 321, згідно якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

При цьому, органом ДМС, не визначено, які саме відомості щодо позивача не були підтверджені даними з баз даних Реєстру, картотек. Доказів того, що позивачкою для отримання посвідки було надано інформацію, що не підтверджується даними, отриманими з баз даних Реєстру, картотек, відповідачем також не надано до суду.

Будь-яких інших обґрунтувань відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання вказане рішення не містить. Також відповідачем не надано жодного доказу, який би пояснював підстави ухвалення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що при видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання (який позивачкою отримано було разом з матір`ю, адже на той час позивачка була неповнолітньою), органом міграційної служби була проведена перевірка законності залишення позивача на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію виявлено не було та визнано позивачку такою, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні. Вказане рішення є чинним.

Тобто, з 2013 року позивачка користувалася посвідкою на постійне проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів, звертає увагу на те, відповідачем не надано доказів того, що позивачем подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Також, відповідач не вказує про скасування позивачці дозволу на імміграцію.

Отже, фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не здійснив обмін позивачу посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю посвідки для подальшого використання без наявності підстав для відмови у такому обміні посвідки, які передбачені Порядком № 321.

В свою чергу, за наявності чинного дозволу на імміграцію, який отриманий позивачкою ще у 2013 році, та відповідно за відсутності рішення про скасування позивачці дозволу на імміграцію із визначенням відповідних підстав для прийняття такого рішення, відповідач не може посилатись на відсутність підстав для отримання позивачем дозволу на імміграцію та відмовляти позивачу у обміні посвідки на постійне проживання, адже такі дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про імміграцію», Порядку № 321.

Враховуючи усе викладене вище, застосовуючи зокрема приписи ст.ст.6, 77, 90 КАС України, колегія суддів вважає, що скаржник як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Підсумовую зазначене у сукупності, судова колегія вважає правильним та обґрунтованим висновок суд першої інстанції про протиправність рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 09.06.2022 року №466 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці Грузії ОСОБА_1 та наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування вказаного рішення.

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголосив, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача відсутні жодні зауваження щодо змісту та форми долучених позивачем документів до заяви-анкети про обмін посвідки.

Враховуючи встановлені обставини справи, відсутність будь - яких належних та допустимих доказів від відповідача на підтвердження правомірності його рішення а також наявності визначених законом умов, за яких орган відмовляє у видачі посвідки судова колегія вважає, що для належного захисту порушених прав позивача, судом першої інстанції вірно задоволено позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ДМС здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні позивачу.

За вказаного, доводи апеляційної скарги оцінюються апеляційним судом критично, є не суттєвими, та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №420/11142/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.