Справа № 420/131/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/131/22
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Дата і місце ухвалення 05.01.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року по справі за позовом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

04.01.2022 року Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича про визнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні №65952713 про накладення штрафів у розмірі 5100 грн. та 10200 грн. від 21.09.2021 року та 06.12.2021 року відповідно.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року було залучено до участі у справі в якості другого відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт вказував на те, що на адресу Управління не надходили копії матеріалів додатків до відзиву на позовну заяву від 27.12.2022 року, чим порушено процесуальні права позивача та унеможливило написання належної відповіді на відзив. Апелянт зазначив, що про відсутність всіх необхідних додатків у екземплярі для Управління було повідомлено суд першої інстанції, однак у порушення процесуальних норм, судом першої інстанції було відмовлено у наданні додатків до відзиву на позовну заяву та відмовлено у клопотанні про відкладення розгляду справи і наданні можливості ознайомитись із матеріалами справи.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції також було порушено порядок розгляду справи (не постановлено ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, ухвали про закінчення з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказам і перехід до судових дебатів).

На думку апелянта допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права унеможливили повний та всебічний розгляд адміністративної справи, а також ухвалення в її рамках законного і обґрунтованого рішення.

Також в апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що відповідачем не було доведено законності та обґрунтованості оскаржуваних позивачем постанов, зокрема, не надано доказів, на підставі яких зроблено висновок про неповажність невиконання рішення суду; доказів, які б давали підстави вважати, що саме через дії Управління дане рішення не було виконано у стислий строк; доказів направлення постанов про накладення штрафів на адресу Управління.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року та прийняти нове про задоволення позову.

21.02.2023 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив свої доводи проти задоволення апеляційної скарги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

27.02.2023 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання, призначене на 01.03.2023 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним, чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету в системі «Електронний суд»

Від третьої сторони - ОСОБА_1 21.02.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

28.02.2023 року від представника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надійшло клопотання про перенесення дати розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інших судових засіданням у господарському суду Одеської області.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне:

Згідно частин 1 та 2 статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

В свою чергу неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України. Так, відповідно до частини 2 цієї статті суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, а також зважаючи на те, що позивач по справі є органом державної влади, юридичною особою, який має можливість у разі зайнятості представника в іншій судовій справі забезпечити участь у розгляді справи іншого представника, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради клопотання про перенесення розгляду справи.

Зважаючи на неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та відсутності поважних причин такого неприбуття, розгляд справи, відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №420/1300/21 було частково задоволено адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаним рішенням суду було визнано неправомірними дії Управлінням розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради щодо демонтажу та вилучення 15.01.2021 року належних фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 елементів вуличної торгівлі, а саме двох металевих лотків, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Зобов`язано Управління розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради повернути належне фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 елементи вуличної торгівлі, а саме два металевих лотків, вилучених 15.01.2021 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Рішення суду набрало законної сили 31 травня 2021 року.

03 червня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/1300/21 про зобов`язання Управління розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради повернути належне фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 елементи вуличної торгівлі, а саме два металевих лотків, вилучених 15.01.21 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

02.07.2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. відкрито виконавче провадження №65952713 з примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/1300/21.

У вказаній постанові державним виконавцем зазначено про необхідність виконання боржником (Управлінням розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради) рішення суду протягом 10 робочих днів.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу боржника згідно супровідного листа від 02.07.2021 за вих. №10.03-12702.

Також встановлено, що 20.07.2021 року державним виконавцем Косютою В.І. було складено письмову вимогу, в якій державний виконавець вимагав від боржника повідомити про стан виконання вимог виконавчого листа, виданого Одеським окружним адміністративним судом та направити на адресу відділу копії документів, що підтверджують повне і фактичне виконання вимог вищезазначеного виконавчого листа.

04.08.2021 року Управління розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради направило на адресу старшого державного виконавця лист № 910/01-16 «Щодо виконання вимоги», в якому повідомило, що рішенням суду та виконавчим листом №420/1300/21 не встановлено обов`язку Управління здійснювати перевезення, встановлення або інші дії, відмінні від повернення тимчасових споруд власнику.

Також позивач вказав на те, що до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надійшло звернення ОСОБА_1 вх. № 381/01-16 від 30.07.2021року, яке може бути розцінене як заява про повернення демонтованої тимчасової споруди, однак на порушення положень п. 16.2 Правил №3961 до заяви не було долучено документів, що підтверджують право власності на тимчасову споруду, та, відповідно, дають змогу ідентифікувати тимчасову споруду між інших тимчасових споруд, які знаходяться на зберіганні з метою подальшої видачі зі складенням акту прийому-передачі.

Позивач зазначив, що будь-яких перемовин у рамках виконавчого провадження щодо зручних дат та часу для отримання стягувачем демонтованих тимчасових споруд також не було ініційовано з боку ОСОБА_1 . Також зазначено, що на неодноразові пропозиції, які були висловлені представниками Управління до стягувача у тому числі у присутності представників правоохоронних органів щодо отримання демонтованих тимчасових споруд зі зберігання у порядку встановленому Правилами № 3961 було отримано відмову.

У своєму листі Управління звернуло увагу державного виконавця на те, що саме внаслідок відсутності передбачених законом дій з боку стягувача рішення суду на сьогоднішній день досі не виконано, що унеможливлює покладення вини за факт невиконання рішення на боржника або його посадових осіб, є поважною причиною невиконання, усунення якої боржником самотужки є технічно неможливим.

18.08.2021 року та 07.09.2021 року до відділу надійшли клопотання стягувача про накладення штрафу на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду.

21.09.2021 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. по ВП № 65952713 за невиконання рішення суду на боржника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Вказана постанова про накладення штрафу з супровідним листом була надіслана на адресу позивача 23.09.2021 року, що підтверджується відомостями Реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 22.09.2021 рік через поштове відділення № 91 та списком №7266 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Одеса 91 ВПВР УДВС ГТУЮ.

В подальшому на адресу старшого державного виконавця від ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про винесення постанови про накладення штрафу на боржника в зв`язку з невиконанням рішення суду, в якому стягувач посилався на те, що він неодноразово звертався до боржника з вимогою виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року, однак після спливу двомісячного терміну майно йому повернуто не було. Також стягувач вказував на те, що ним 25.11.2021 року було отримано лист від Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, в якому йому повідомили про можливість отримання майна 30.11.2021 року о 15 год. за адресою: м.Одеса, вул. Аеропортівська, 23/1. Однак після прибуття у вказаний час за зазначеною вище адресою здійснення заходів з повернення майна вчинено не було у зв`язку з тим, що територія штрафмайданчику, де знаходиться майно, було захаращено, що підтверджується наданими матеріалами фотофіксації. Стягувач повідомив, що станом на 03.12.2021 року рішення суду боржником не виконано, а тому просив винести постанову про накладення на боржника штрафу.

06.12.2021 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. по ВП № 65952713 за повторне невиконання рішення суду на боржника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради накладено штраф у розмірі 10200 грн, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Дана постанова надсилалась на адресу позивача, що підтверджується відомостями Реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 06.12.2021 через поштове відділення № 91 та списком №10693 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в м.Одеса 91 ВПВР УДВС ГТУЮ.

23.12.2021 року Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надіслало до відділу примусового виконання рішень лист № 01-13/2952, в якому повідомило про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року та отримання ФОП ОСОБА_1 елементів торгівлі. До листа, на підтвердження факту виконання рішення суду, позивачем додано Акт прийому-передачі від 15 грудня 2021 року.

У зв`язку з вказаним Управління просило закінчити виконавче провадження.

29.12.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №65952713 у зв`язку з виконанням вимог виконавчого листа № 420/1300/21.

Не погоджуючись із постановами від 21.09.2021 року та 06.12.2021 року про накладення штрафу, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні за наслідком розгляду даної справи, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини третьої, частини четвертої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частинами першою -третьою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно із статтею 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту цих норм витікає, що за процедурою виконання виконавчого документу немайнового характеру виконавець, за наслідками перевірки стану його виконання у випадку встановлення його невиконання у передбачені законом строки, накладає стягнення у вигляді штрафу, а у випадку повторного невиконання - штрафу у подвійному розмірі.

Аналізуючи положення статей 63, 75 Закону №1404-VIII потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Таким чином оцінка судом постанов виконавця про накладення стягнення у вигляді штрафу у виконавчих провадженнях по виконанню виконавчих документів немайнового характеру безпосередньо пов`язана із оцінкою стану виконання такого виконавчого документу.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому, поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такий правовий висновок викладено в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 360/3573/20, від 20.05.2021 року у справі №480/4549/19.

Звертаючись з позовом до суду, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради посилалось на відсутність у державного виконавця доказів про невиконання рішення та (або) відсутність підстав вважати невиконання рішення з неповажних причин, з огляду на відсутність жодних дій виконавця, направлених на з`ясування обставин процесу виконання рішення, безпосередньої участі у його виконанні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року зобов`язувало боржника - Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вчинити певні дії, а саме, повернути належне фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 майно (елементи вуличної торгівлі), тобто згідно вказаного рішення саме на позивача покладено обов`язок особисто вчинити певні дії для виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем направлялась на адресу боржника вимога виконати судове рішення від 28.04.2021 року, однак жодних дій, направлених на його виконання Управління розвитку споживчого ринку захисту прав споживачів Одеської міської ради не вчинило та повідомило державного виконавця про те, що невиконання рішення відбулось у зв`язку з відсутності передбачених законом дій з боку стягувача.

Колегія суддів вважає, що обставини, зазначені боржником в обґрунтування невиконання судового рішення у листі від 04.08.2021 року «Щодо виконання рішення суду», направленого на адресу державного виконавця, не можуть бути визнані поважними причинами невиконання судового рішення.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилався на п. 16.12 Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013р. №3961-VI (зі змінами) та вказував на те, що стягувач при зверненні до Управління з метою повернення належного йому майна до заяви не додав документи, що підтверджують право власності на тимчасову споруду.

Згідно п. 16.12 Правил повернення демонтованих ТС, елементів торгівлі їх власнику (користувачу) здійснюється на підставі його письмової заяви, що подається до Уповноваженого органу у довільній формі. До заяви обов`язково додаються документи, що підтверджують право власності Заявника на демонтовані ТС, елементи торгівлі. У випадку, коли ТС, елемент торгівлі розміщував користувач, додатково додається документ, що підтверджує право користування такими об`єктами. Протягом семи робочих днів з дня отримання заяви Уповноважений орган готує розрахунок витрат на проведення демонтажу ТС, елементу торгівлі та його зберігання й вручає його власнику (користувачу) ТС, елементу торгівлі. Видача ТС, елементу торгівлі здійснюється протягом п`яти днів з дня отримання документів, що підтверджують внесення власником (користувачем) ТС, елементу торгівлі коштів в рахунок відшкодування витрат на проведення їх демонтажу, перевезення та зберігання. Видача ТС, елементів торгівлі здійснюється за актом приймання-передачі, один примірник якого видається власнику (користувачу) ТС, елементу торгівлі, а інший - залишається в Уповноваженому органі. У випадку отримання ТС, елементу торгівлі уповноваженою особою власника (користувача) до акта приймання-передачі додається також копія документа, що підтверджує право такої особи на вчинення відповідних дій від імені власника (користувача) ТС, елементу торгівлі. Повернення ТС, елементу торгівлі без відшкодування витрат на проведення демонтажу, перевезення та зберігання не допускається.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що визначені у зазначеному вищі акті правила повернення демонтованих споруд підлягають застосуванню за обставин правомірного проведення уповноваженим органом демонтажу ТС та/або елементу торгівлі. У такому разі повернення ТС або елементів торгівлі здійснюється з обов`язковим відшкодуванням витрат на проведення їх демонтажу, перевезення та зберігання.

В даному ж випадку судовим рішенням у справі № 420/1300/21 була встановлена протиправність дій Управління щодо демонтажу та вилучення 15.01.2021року належних ФОП ОСОБА_1 елементів вуличної торгівлі, а саме двох металевих лотків, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що свідчить про протиправність вимог боржника про дотримання ФОП ОСОБА_1 положень Правил № 3961.

Крім того, в даному випадку позивач був зобов`язаний здійснити повернення належного ФОП ОСОБА_1 саме на виконання судового рішення у справі № 420/1300/21, яке є обов`язковим до виконання, а не на підставі Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013р. №3961-VI (із змінами).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на неможливість виконання судового рішення від 28.04.2021 року у зв`язку із недотриманням ФОП ОСОБА_1 положень Правил № 3961.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що не зважаючи на відсутність обов`язку у наданні документів, передбачених Правилами № 3961, стягувачем все ж таки разом із заявою від 29.09.2021 року були подані Управлінню документи відповідно до п. 16.2 Правил, однак, незважаючи на зазначене боржником будь-яких заходів щодо виконання рішення суду до здійснено не було.

Також безпідставними є доводи позивача щодо відсутності з боку ФОП ОСОБА_1 ініціативи у проведенні перемовин в рамках виконавчого провадження щодо зручних дати та часу для отримання ним демонтованих тимчасових споруд.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку саме на боржника, яким є Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, було покладено обов`язок щодо виконання судового рішення, а тому саме боржник мав вживати всіх належних заходів для його виконання, зокрема, і вчиняти активні дії щодо повідомлення стягувача про дату та час повернення демонтованих споруд.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у продовж тривалого терміну (а саме з липня по листопад 2021 року) Управління будь-яких дій, спрямованих на належне та швидке виконання судового рішення не вчиняло. При цьому, наданими сторонами доказами підтверджено факт неодноразових звернень ФОП ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради із вимогами виконати судове рішення у справі № 420/1300/21 та повідомити його про день та час повернення належного йому майна (звернення від 28.07.2021 року, від 10.08.2021 року, від 15.09.2021 року, від 29.09.2021 року, від 22.11.2021 року, від 03.12.2021 року), однак більша частина вказаних звернень була залишена боржником без уваги.

Як вже зазначалось вище, підставою для накладення на боржника штрафу, є саме невиконання рішення без поважних причин.

В даному випадку позивачем не доведено наявності поважних причин невиконання Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради судового рішення у справі № 420/1300/21, про які ним було повідомлено державного виконавця, а тому постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.09.2021 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн. є правомірною та обґрунтованою.

Що стосується постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.12.2022 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 10 200 грн., колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено можливість накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин.

При цьому, частиною 3 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

З аналізу частин 2 та 3 статті 63 Закону №1404-VIII слідує, що державний виконавець повинен повторно перевірити виконання рішення боржником після закінчення строку (10 робочих днів) для виконання судового рішення, зазначеного у постанові про накладення на боржника штрафу.

В даному випадку державним виконавцем 21.09.2021 року було винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн., в якій було зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

В свою чергу доказів отримання Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вказаної постанови відповідачем не надано.

В матеріалах справи містять лише докази направлення цієї постанови на адресу боржника, однак надані докази не дають можливість встановити початок перебігу встановленого ст. 63 Закону №1404-VIII строку, після закінчення якого у державного виконавця виникає право, у разі невиконання божником судового рішення без поважних причин, вважати таке невиконання повторним та накласти на боржника штраф у розмірі 10200 грн.

У своїй позовній заяві позивач заперечує факт отримання постанови від 21.09.2021 року до 22.12.2021 року (дата отримання постанови старшого державного виконавця від 06.12.2021 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання судового рішення).

Доказів, які б спростовували вказані твердження позивача відповідачем до суду не надані.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено факту повторності невиконання боржником судового рішення у справі № 420/1300/21 без поважних причин, а тому постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.12.2022 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 10 200 грн. не може вважатись правомірною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у ненаданні можливості ознайомитись з додатками до відзиву на позовну заяву, що, на думку апелянта, призвело до позбавлення його можливості підготувати належну та обґрунтовану відповідь на відзив, а також на порушення судом порядку розгляду справи (неприйняття ухвали про закриття підготовчого провадження, відкриття розгляду справи по суті та ін.), колегія суддів зазначає наступне:

Так, згідно ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на зазначені положення ст. 317 КАС України, викладені апелянтом доводи щодо порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції представнику Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, за його клопотанням від 28.02.2023 року, була надана можливість ознайомитись з матеріалами справи, дослідити всі наявні в матеріалах справи документи, в тому числі докази, додані відповідачем у справі до відзиву на позовну заяву і до відзиву на апеляційну скаргу, та висловити свою позицію з приводу вказаних документів.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти Василя Ігоровича від 06.12.2021 року, винесену у виконавчому провадженні №65952713 про накладення на Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради штрафу у розмірі 10200 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук