Справа № 460/31513/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2023 року м. Рівне №460/31513/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне, Міністерства оборони України, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Зборойних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне (далі - відповідач 1), Міністерства оборони України (далі - відповідач 2), Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - відповідач 3), у якому просить суд:

визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне щодо надання клопотання від 05.10.2021 № 2097 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, без необхідних документів для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових;

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформленого протоколом від 12.11.2021 № 524 щодо відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у погодженні для надання постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону;

зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_1 та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону.

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням відповідача 3, оформленим протоколом від 12.11.2021 № 524 відмовлено ОСОБА_1 та членам його сім`ї у погодженні для надання постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону. Позивач вважає вказане рішення протиправним, як таке, що не відповідає вимогам Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил Украни та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженій наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за № 1020/32472), а також змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2021 в цивільній справі № 569/24284/18, яке 31.08.2021 набрало законної сили, і яким, серед іншого зобов`язано об`єднану житлову комісію в особі військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_4 , Квартирно-експлуатаційного відділу АДРЕСА_2 , 111РАСт, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 09.11.2017 вхідний № 1923, провести оформлення документів та подати на розгляд на Комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних сил України облікову житлову справу ОСОБА_1 та список квартири за адресою: АДРЕСА_3 , для виключення з числа службового житла Міністерства оборони України. За умов протиправності оскарженого рішення ефективним способом захисту своїх порушених прав та інтересів, на переконання позивача, є зобов`язання Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, прийняти рішення щодо погодження йому та членам його сім`ї у наданні постійного житла. Протиправними вважає позивач і дії відповідача 1 щодо надання клопотання від 05.10.2021 № 2097 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових, без документів передбачених Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Крім того, зазначає що оскаржувані дії також суперечать змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2021 в цивільній справі № 569/24284/18 в частині зобов`язання відповідача 1 подати до виконавчого комітету Рівненської міської ради клопотання з необхідними документами для виключення квартири за адресою: АДРЕСА_3 з числа службових. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

19.10.2022 через відділ документального забезпечення суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне, надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні заявленої до нього вимоги у зв`язку з її безпідставністю. Зазначає, що клопотання від 05.10.2021 № 2097 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових, без документів передбачених Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, ним подано на законну вимогу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні № 66836878 з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 569/24284/18, отже такі його дії не є протиправними. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

28.10.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. Зауважує, що позиція наведена у відзиві суперечить вимогам законодавства щодо обов`язковості виконання судового рішення.

11.11.2022 через відділ документального забезпечення суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач 2 заявлені до нього вимоги не визнає через їх безпідставність. Вказує, що 12.11.2021 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями прийнято рішення, оформене протоколом № 524, яким відмовлено у погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла Міноборони у зв`язку з невідповідністю житлової площі встановленим нормам на одну особу, отже оскаржуване рішення є законним. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

21.11.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. Звертає увагу на надуманість підстави прийняття оскаржуваного рішення, яке за своїм змістом стосується виключення житла, в якому позивач з сім`єю проживає з 2016 року, з числа службового, а не заселення в житло.

Заяви, клопотання учасників справи.

Разом з позовною заявою 23.09.2022 позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

11.11.2022 позивачем подано заяву про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

26.12.2022 та 31.01.2023 Квартирно-експлуатаційним відділом м.Рівне подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із відповідно позовною заявою та поновлено такий строк.

Ухвалою суду від 28.12.2022 у задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне вімовлено.

Ухвалою суду від 01.02.2023 у задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне відмовлено.

Відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.02.2016 № 99 надано встановленим порядком двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 60,0 м.кв. старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї 5 осіб (він, дружина, син, дві дочки).

Вказаний наказ погоджено рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17.05.2016 № 53.

Виконавчим комітетом Рівненської міської ради ОСОБА_1 20.05.2016 видано ордер № 7238 на житлове приміщення - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.09.2017 № 215 підполковника ОСОБА_1 , який знаходиться поза штатом управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », звільненого з військової служби наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 № 318 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), вважати, що справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 вересня по 27 вересня 2017 року виключити із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.03.2021 в цивільній справі № 569/24284/18, з урахуванням виправлення описки згідно з ухвалою від 27.08.2021:

визнано дії об`єднаної житлової комісії в особі військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_4 , Квартирно-експлуатаційного відділу АДРЕСА_2 , 111РАСт, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо відмови та у неприйнятті рішень щодо підполковника запасу ОСОБА_1 для виключення квартири за адресою: АДРЕСА_3 з числа службових - незаконними;

зобов`язано об`єднану житлову комісію в особі військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_4 , Квартирно-експлуатаційного відділу АДРЕСА_2 , 111РАСт, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 09.11.2017 вхідний № 1923, провести оформлення документів та подати на розгляд на Комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних сил України облікову житлову справу ОСОБА_1 та список квартири за адресою: АДРЕСА_3 , для виключення з числа службового житла Міністерства оборони України;

зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне подати до виконавчого комітету Рівненської міської ради клопотання з необхідними документами для виключення квартири за адресою: АДРЕСА_3 з числа службових.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 31.08.2021.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.12.2021 замінено у виконавчому листі № 569/24284/18 від 17.09.2021 боржника Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України на його правонаступника Міністерство оборони України.

25.11.2021 Об`єднаною житловою комісією військових частин НОМЕР_1 , А0796В, А0796Х, НОМЕР_4 , 111 розрахунково-аналітичної станції, квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне, на виконання судового рішення у справі № 569/24284/18, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.11.2017 за вхідним № 1923 та прийнято рішення, оформлене протоколом № 45, погодити надання ОСОБА_1 право на виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надати її ОСОБА_1 , на квартирному обліку в загальній черзі з 15.07.1998, першочерговій черзі з 05.11.2012, позачерговій черзі з 27.10.2017, на склад сім`ї 5 (п`ять) осіб, а саме: ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 , 1984 року народження, син ОСОБА_3 , 2008 року народження, донька ОСОБА_4 , 2011 року народження, донька ОСОБА_5 , 2012 року народження, у постійне користування, зі зняттям з квартирного обліку.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 07.12.2021 № 616, затверджено рішення від 25.11.2021 Об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , А0796В, А0796Х, НОМЕР_4 , 111 розрахунково-аналітичної станції, квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне, оформлене протоколом № 45.

Супровідним листом від 13.09.2021 № 1924 Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне надіслав начальнику Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України Списки надання житлової площі для постійного проживання шляхом виключення квартири із числа службової військовослужбовця запасу ОСОБА_1 та облікову справу підполковника запасу ОСОБА_1

12.11.2021 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України членів їх сімей жилими приміщеннями прийнято рішення, оформлене протоколом № 524, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житла Міністерства оборони України зі зняттям з квартирного обліку із зауваженням «Житлова площа не відповідає встановленим нормам на одну особу».

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області 15.09.2021 відкрито виконавче провадження № 66836878 з примусового виконання на підставі виконавчого листа судового рішення в цивільній справі № 569/24284/18, боржником у якому є Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне.

19.10.2021 заступником начальника відділу органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні № 66836878 на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне надіслано вимогу про виконання рішення в цивільній справі № 569/24284/18 та надання інформації про таке виконання до 01.12.2021.

Листом від 05.10.2021 № 2097 на адресу Рівненського міського голови, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне, на виконання судового рішення у справі № 569/24284/18, просив виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, та надати її для постійного проживання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 , який в ній проживає складом сім`ї 5 осіб (він, дружина, син - 2008 р.н., дочка - 2011 р.н., дочка - 2012 р.н.). Лист містить покликання на додаток «необхідні документи на 16 аркушах».

Виконавчий комітет Рівненської міської ради листом від 22.11.2021 повідомив позивача про те, що питання виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 на розгляд не виносилося, оскільки у наданих Квартирно-експлуатаційним відділом м.Рівне документах відсутнє погодження Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями Міністерства оборони України.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті цієї ситуації, суд зауважує, що між сторонами у справі склалися правовідносини з приводу надання позивачу, як колишньому військовослужбовцю, постійного житла шляхом його виключення з числа службового, з урахуванням судового рішення з цього питання, яке набрало законної сили.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Надання військовослужбовцям, зокрема, і колишнім, постійного житла шляхом його виключення з числа службового регламентується нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (надалі - Закон № 2011-XI), Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081 (надалі - Порядок № 1081) та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.07.2018 № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.09.018 за № 1020/32472 (надалі - Інструкція № 380).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 12 Закону № 2011-XI держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 частини1 цієї ж статті Закону № 2011-XI військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 частини 1 статті 12 Закону № 2011-XII).

Частиною 8 статті 12 Закону встановлено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (частина 9 статті 12 Закону № 2011-XII).

Як передбачено п.11 Порядку № 1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частин та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно з п.9 розділу ІІ Інструкції № 380 з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Основними завданнями Комісії з контролю є:

контроль за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями;

контроль за правильністю призначення виплат війсьовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

перевірка законності взяття та перебування на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (п.10 розділу ІІ Інструкції № 380).

Пунктом 11 розділу ІІ Інструкції № 380 передбачено, що комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо:

погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення;

погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень;

перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.

У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обгунтуванням.

Відповідно до п.10 розділу VII Інструкції № 380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Як визначено п.3 розділу VII Інструкції № 380 для прийнятя рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднана житлова комісія) разом з обліковою справою направляєься військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Згідно з п.4 розділу VII Інструкції № 380 на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (обґєднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Пунктом 5 розділу VII Інструкції № 380 встановлено, що для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (обґєднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:

погодження надання постійного житла;

відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цієї Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

Відповідно до п.6 розділу VII Інструкції № 380 ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Згідно з п.7 розділу VII Інструкції № 380 затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою дя вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної в місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

При цьому, суд зазначає, що доводи відповідача 2 на спростування вимог позивача грунтуються на положеннях статтей 47, 48 та 50 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК).

Так, відповідно до статті 47 ЖК норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Згідно з частиною 1 статті 48 ЖК жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

За змістом частини 1 статті 50 ЖК жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя (частина 2 статті 50 ЖК).

Стосовно з урахуванням у спірних правовідносинах судового рішення, яке набрало законної сили, суд зазначає, що обов`язковість судового рішення відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції Украни є однією з основних засад судочинства.

Також, відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З приводу вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 12.11.2021 Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Зборойних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями суд зазначає наступне.

Як вбачається з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.02.2016 № 99, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17.05.2016 № 53 та виданого позивачу ордеру № 7238 від 20.05.2016 на житлове приміщення, надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї спірної квартири житловою площею 60,0 м.кв. як службового житла відбулося у 2016 році згідно з абзацом 1 та 3 частини 1 статті 12 Закону № 2011-XI, тобто у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, а отже і з дотриманням положень статей 47, 48 та 50 цього Кодексу.

Доказів протиправності вказаних наказу та рішення та/або недійсності ордеру, матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що з урахуванням кількості членів сім`ї позивача (5 осіб) та норми жилої площі в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу, загальна жила площа у межах якої відповідно до частини 1 статті 48 ЖК підлягало наданню позивачу жиле приміщення - складає 68,25 м.кв.

Оскільки ОСОБА_1 надано квартиру жилою площею 60,0 м.кв., тобто менше, ніж гранична норма 68,25 м.кв., на час спору жила площа наданої позивачу квартири не збільшилася, а склад його сім`ї залишився незмінним, суд відхиляє аргументи відповідача 2 щодо невідповідності підлягаючої передачі ОСОБА_1 житлової площі встановленим нормам на одну особу.

Не погоджується суд і з доводами Міністерства оборони України щодо недотримання частини 2 статті 50 ЖК як підстави прийняття негативного для позивача рішення.

Аналіз норм, передбачених Законом № 2011-XI, Порядком № 1081 та Інструкцією № 380, вказує, що оскаржуване рішення відповідача 3 стосується надання позивачу житла, у якому він в законному порядку проживає з 2016 року, в постійне користування у спосіб зміни його статусу, а саме виключення з числа службового.

Водночас, положення частини 2 статті 50 ЖК стосуються вимог, що ставляться до житлових приміщень при їх наданні та заселенні жильців.

Оскільки предмет оскаржуваного рішення - зміна статусу житла, яке позивачу надане і у якому він з сім`єю проживає у законному порядку, не пов`язана із заселенням жильців у це житло, суд не погоджується з покликанням відповідача 2 на порушення вимог частини 2 статті 50 ЖК як на законну підставу прийняття оскаржуваного рішення.

У контексті викладеного, суд також звертає увагу на ту обставину, що фактичною підставою прийняття відповідачем 3 рішення від 12.11.2021, відображеною у самому рішенні є невідповідність житлової площі встановленим нормам на одну особу, тобто порушення, передбачене частиною 1 статті 48 ЖК, в той час як порушення, передбачені статтею 50 ЖК відносяться до порушень вимог, що ставляться до жилих приміщень і у тексті оскаржуваного рішення в якості підстави його прийняття не зазначені.

На жодні інші підстави прийняття оскаржуваного рішення, крім порушення статтей 48 та 50 ЖК, відповідач 2 не посилався, отже, за викладених обставин, суд констатує, що законні підстави для прийняття рішення про відмову в наданні позивачу житла для постійного проживання шляхом його виключення з числа службового житла Міністерства оборони України у відповідача 3 були відсутні.

Стосовно аргументів позивача про невідповідність рішення від 12.11.2021 вимогам Інструкції № 380 та змісту судового рішення в цивільній справі № 569/24284/18 суд зазначає таке.

Умови виключення житла, яким забезпечені військовослужбовці, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, визначені п.10 VII Інструкції № 380 та передбачають наявність вислуги на військовій службі 20 років і більше та перебування на обліку.

Отже, з урахуванням визначених п.10 розділу ІІ Інструкції № 380 завдань відповідача 3, його повноваження полягали у перевірці законності взяття та перебування на обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї, як таких, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Сторони у справі не заперечують ту, обставину, що зазначені у п.10 VII Інструкції № 380 умови існували на час спірних правовідносин, отже на думку суду, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Зборойних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при прийнятті оскаржуваного рішення, вийшла за межі своїх завдань та вдалася до з`ясування обставин, не передбачених Інструкцією № 380.

Крім того, як вбачається зі змісту рішення у справі № 569/24284/18 суд визнав незаконними дії відповідачів не лише у частині неприйняття ними рішень, а й у частині відмов у наданні житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житла Міністерства оборони України квартири за адресою: АДРЕСА_3 , порядок якого визначено Інструкцією № 380.

Отже, суд у справі № 569/24284/18 дійшов висновку про відсутність законних підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні житла для постійного проживання шляхом його виключення з числа службового на будь-якій стадії відповідної процедури, визначеної п.3-7, 10 розділу VII Інструкції № 380.

Наведене підтверджується рішенням у справі № 569/24284/18 і в частині зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне подати до виконавчого комітету Рівненської міської ради клопотання з необхідними документами для виключення квартири з числа службових, що згідно з п.7 розділу VII Інструкції № 380, є завершальною стадією процедури виключення квартири з числа службових, якій передує розгляд цього питання в Міністерстві оборони України.

Таким чином, суд вважає доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваного рішення вимогам Інструкції № 380 та змісту судового рішення у справі № 569/24284/18 обгрунтованими.

За викладених обставин, рішення відповіача 3 від 12.11.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_1 та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту п.11 розділу ІІ та п.5 розділу VII Інструкції № 380 до повноважень Комісії з контролю за результатами розгляду Списку надання постійного житла відноситься прийняття одного з рішень:

погодження надання постійного житла;

відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

За встановлених судом обставин протиправності прийнятого відповідачем 3 рішення від 12.11.2021, відсутності законних підстав для відмови у погодженні ОСОБА_1 надання постійного житла, а відтак і варіантів прийняття будь-якого іншого рішення, ніж позитивного для позивача, суд приходить до висновку про підставність його вимоги щодо зобов`язання відповідача 2 вчинити дії, спрямовані на ефективне відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині, на переконання суду, не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів 2 та 3 та грунтується на усталеній практиці Верховного Суду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04 серпня 2020 року у справі № 340/2074/19).

До того ж слід звернути увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, у якій зазначено наступне. Оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

З приводу вимоги позивача про визнання протиправними дій Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне щодо надання клопотання від 05.10.2021 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, без необхідних документів для виключення квартири з числа службових суд дійшов таких висновків.

Сторонами не заперечується та обставина, що до свого клопотання від 05.10.2021 на адресу виконавчого комітету Рівненської міської ради відповідач 1 не долучав витяг із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який, як встановлено судом щодо ОСОБА_1 ні станом на 05.10.2021, ні у подальшому погоджений не був.

На переконання суду, будучи зобов`язаним згідно з рішенням у справі № 569/24284/18 подати до виконавчого комітету Рівненської міської ради клопотання з необхідними документами для виключення квартири за адресою: АДРЕСА_3 з числа службових, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне мав подати такі документи в обсязі та згідно з вимогами п.7 розділу VII Інструкції № 380, а саме облікову справу ОСОБА_1 разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу об`єднаної житлової комісії, витяг із наказу командира військової частини про надання позивачу житлового приміщення для постійного проживання.

Оскільки ні судове рішення у справі № 569/24284/18, ні вимоги Інструкції № 380, при оформленні та поданні відповідачем 1 клопотання від 05.10.2021 на адресу виконавчого комітету Рівненської міської ради дотримані не були, суд погоджується з аргументами позивача щодо протиправності дій Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача 1 про подання до виконавчого комітету Рівненської міської ради клопотання від 05.10.2021 без витягу із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України у якості вимушеної дії, здійсненої при виконанні вимоги державного виконавця, оскільки дії та рішення державного виконавця у виконачому провадженні № 66836878 спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, відомостей про їх протиправність матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, на час вирішення спору виконавче провадження № 66836878 триває, 19.10.2022 державним виконавцем відповідачу 1 направлено вимогу, яка містить вказівку на подання до виконавчого комітету Рівненської міської ради разом з клопотанням, також і затвердженого Списку (витягу зі Списку надання постійного житла), строк виконання вимоги визначено до 01.12.2022.

Отже, дії відповідача 1 щодо звернення до виконавчого комітету Рівненської міської ради з клопотанням від 05.10.2021 без долучення визначених Інструкцією № 380 документів є протиправними.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити повністю.

Судові витрати.

За правилами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з абзацом 2 частини 5 статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для його стягнення немає.

Вирішуючи заяву позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд встановив наступне.

Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до приписів частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Позивач у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу просить стягнути з відповідачів на його користь витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 7000 гривень.

На підтвердження понесених витрат представник позивача подав до суду копії наступних документів:

ордер на надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 від 08.11.2022;

договір про надання правничої допомоги Адвокатським Бюро Губара Володимира від 20.09.2022;

акт виконаних робіт від 08.11.2022 за договором про надання правничої допомоги від 20.09.2022, у якому міститься вартість послуг, які надавались клієнту таким адвокатським бюро на суму 7000 грн, що охоплюють складання позовної заяви, формування доказової бази, групування доказів, додатку до позовної заяви, їх роздруківка, вартість чого склала 5000 грн; складання відповіді на відзив Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне на позовну заяву, формування додатку, їх роздруківка, вартість чого склала 2000 грн.

Згідно з п.2.3 договору про надання правничої допомоги, оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі акту виконаних робіт за цим договором у строк до 01.06.2023 шляхом внесення коштів на рахунок бюро.

Водночас долучені позивачем документиь у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі. Також, реальність обсягу виконання послуг засвідчується складеними представником позивача документами, які перелічені у акті і є наявними у матеріалах справи, а саме позовна зава та відповідь на відзив.

При цьому відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлено.

Разом з тим, суд бере до уваги виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на їх виконання, значення справи для позивача і вважає співмірним наведеним критеріям розмір його витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500 гривень, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно кількості задоволених щодо них вимог, а саме у сумі 1500 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне і 3000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Тому, керуючись засадами справедливості і верховенства права, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, слід стягнути витрати за надану позивачу професійну правничу допомогу у розмірі 4500 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне, Міністерства оборони України, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне щодо надання клопотання від 05.10.2021 № 2097 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, без необхідних документів для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформленого протоколом від 12.11.2021 № 524, щодо відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у погодженні для надання постійного житла квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_1 , який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону, та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне витрати на правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча пґятсот) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 лютого 2002 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне (вул. Чернишова, 8,м. Рівне,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 08005801)

Суддя Ольга ПОЛІЩУК