Справа № 640/2780/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2780/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації (далі по тексту - відповідач, Департамент), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06 серпня 2019 року;

- зобов`язати відповідача видати позивачці посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 серії А.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на наявність у неї права на отримання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 серії А, що підтверджується наданими доказами. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції проведено розгляд справи за відсутності сторін, що суперечить на думку позивача вимогам законодавства. Крім того, апелянт зазначає, що нею в позовній заяві надавалися пояснення та докази, які підтверджують її право на отримання статусу особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте судом першої інстанції не взято їх до уваги під час прийняття оскаржуваного рішення.

Апелянтом заявлено клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні (без обґрунтування) за участю позивача.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, та у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що дана справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Отже, враховуючи вище викладене колегія суддів доходить висновку що клопотання апелянта є необґрунтованим та безпідставним і не підлягає задоволенню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу та зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства, а скарга апелянта є необґрунтованою.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що наказом по Київській обласній клінічній лікарні від 19 березня 1987 року, зокрема, лаборанта ОСОБА_2 відряджено у Горностайпіль Чорнобильського району для обстеження населення з 16 березня 1987 року по 24 березня 1987 року; відповідно до табелю обліку робочого часу позивачка працювала по 12 годин 16, 17, 18, 19, 20, 21, 23, 24, 25 березня 1987 року у Горностайпільській дільничній лікарні Чорнобильського району лаборантом; відповідно до довідки №1157, виданої Київською обласною клінічною лікарнею, ОСОБА_1 за роботу в Горностайпільській лікарні зони відчуження за період з 16 березня 1987 року по 25 березня 1987 року на посаді лаборанта визначена заробітна плата у сумі 328,53 грн з урахуванням коефіцієнта 3 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.

Відповідно до Витягу з протоколу від 13 лютого 2019 року №1 засідання Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, розглянувши матеріали особової справи відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, оскільки документи не відповідають вимогам постанови КМУ від 11 липня 2018 року №551. Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 населений пункт Горностайпіль не віднесено до зони відчуження.

Згідно Витягу з протоколу від 27 березня 2019 року №2 засідання Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, повторно розглянувши матеріали особової справи підтверджено рішення Комісії від 13 лютого 2019 року (протокол №1) в частині відмови у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2. Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07 березня 2019 року направлено її особову справу на Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України.

Згідно Витягу з протоколу від 26 липня 2019 року №6 засідання Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, розглянувши матеріали особової справи вирішено членам Комісії здійснити зустрічну перевірку в Комунальному закладі Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" щодо наявності первинних документів, передбачених Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, який затверджений постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551 про роботу ОСОБА_1 в зоні відчуження.

Відповідно до акта перевірки наявності первинних документів, передбачених Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, який затверджений постановою КМУ від 11 липня 2018 року №551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" про роботу ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Київській обласній клінічній лікарні з 29 вересня 1978 року по 04 жовтня 1987 року; відповідно до табелю обліку робочого часу за березень 1987 року позивачка перебувала в Горностайпільській дільничній лікарні в період з 16 березня 1987 року по 21 березня 1987 року та з 23 березня 1987 року по 25 березня 1987 року; згідно з наказом від 19 березня 1987 року №11К ОСОБА_1 була відряджена в Горностайпіль Чорнобильського району в період з 16 березня 1987 року по 24 березня 1987 року; відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 в травні їй було здійснено доплату за роботу в надурочні часи за березень місяць в розмірі 74,46 крб. З пояснень, наданих присутніми на перевірці працівниками Київської обласної клінічної лікарні з`ясовано, що доплата ОСОБА_1 здійснювалась за надурочні часи, а саме, 12-годинний робочий день в період з 16 березня 1987 року по 23 березня 1987 року, а не за роботу у зоні відчуження. Комісією встановлено, що довідки про роботу в зоні відчуження №1156 від 14 червня 2019 року та №287 від 12 листопада 2018 року виписані безпідставно, оскільки Горностайпіль Чорнобильського району (відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 с. Горностайпіль належить до Іванківського району), до якого відряджалась ОСОБА_1 в період з 16 березня 1987 року по 21 березня 1987 року та з 23 березня 1987 року по 25 березня 1987 року, не відноситься до зони відчуження. Коефіцієнт кратності 3 фактично не застосовувався та підвищена заробітна плата в сумі 189,21 крб не виплачувалась. В довідці №287 від 12 листопада 2018 року зазначена зарплата 78,46 крб фактично виплачена за роботу в надурочні часи, що відповідає особовому рахунку за 1987 рік.

Згідно Витягу з протоколу від 06 серпня 2019 року №7 засідання Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, розглянувши матеріали особової справи вирішено підтвердити рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян від 13 лютого 2019 року (протокол №1). За матеріалами проведеної перевірки в Комунальному закладі Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" (Акт від 01 серпня 2019 року) встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала роботи в зоні відчуження.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 серії А протиправними, позивачка звернулася до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не брала участь у ліквідації наслідків аварії саме у зоні відчуження, а віднесення населеного пункту Горностайпіль до зони гарантованого добровільного відселення не підтверджує віднесення його до зон відчуження. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в межах зони відчуження позивачкою не надано, а надані відповідачем докази спростовують доводи позивачки. Таким чином, оскільки позивачкою не надано доказів, які свідчать про те що вона брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території населених пунктів, які відносяться до зони відчуження у встановлені законодавством періоди, то підстави для задоволення позову відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі у проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

- особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

- учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;

- учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

З аналізу норм права вбачається, що за для отримання відповідного статусу особи - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії зацікавлені особи повинні надати відповідним органам докази своєї участі в ліквідації аварії на ЧАЕС.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка відряджена до Горностайпіля Чорнобильського району для обстеження населення в якості лаборанта на період з 16 березня 1987 року по 24 березня 1987 року; матеріалами справи підтверджено перебування позивачки у відрядженні у населеному пункті Горностайпіль 9 календарних днів - відповідно до табелю обліку робочого часу позивачка працювала по 12 годин 16, 17, 18, 19, 20, 21, 23, 24, 25 березня 1987 року у Горностайпільській дільничній лікарні Чорнобильського району лаборантом.

Проте, постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів, які відносяться до зон відчуження.

Згідно вказаного Переліку населених пунктів, які відносяться до зон відчуження, село Горностайпіль віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не надано доказів (документів) відповідачу, які б свідчать про те що вона брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території населених пунктів, які відносяться до зони відчуження у встановлені законодавством періоди, то підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо посилання позивача, що судом першої інстанції не було розглянуто її клопотання та не було витребувано певні докази, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції за клопотанням позивача було витребувано від Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації штатний розпис Горностайпільської дільничної лікарні станом на 01.01.1987, для встановлення перебування позивачки у відрядженні у населеному пункті Горностайпіль.

На адресу суду першої інстанції Департаментом охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації направлено лист, в якому повідомлено, що відповідно до Акту про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню, від 25.02.1993 документи за 1987 рік здано до знищення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, що судом першої інстанції вчинялися дії щодо встановлення всіх обставин справи про приймання участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Щодо посилання позивача, що судом першої інстанції не витребувано у відповідача особові справи учасників ліквідації аварії на ЧАЕС лікаря-лаборанта ОСОБА_3 і лаборанта ОСОБА_4 та у КП КОКЛ довідку про нарахування ОСОБА_1 добових з 16.03.1987 по 25.03.1987, з конкретизацією кількості днів виплати та величини добових за день відрядження, а також пояснення, чому розмір виплат в травні 1987 році не відповідає розмірі доплати, якою б вона мала бути якби ОСОБА_1 перебувала безпосередньо в с. Горностайпіль.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що до компетенції адміністративного судочинства не входить встановлення певних фактів, дана категорія справ підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, отже позивач не був позбавлений права звернутися до суду загальної юрисдикції з позовом про встановлення певних фактів, зокрема щодо перебування позивача безпосередньо в с. Горностайпіль в період 16.03.1987 по 25.03.1987.

Отже, в даному випадку колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстав для витребування особових справ учасників ліквідації аварії на ЧАЕС лікаря-лаборанта ОСОБА_3 і лаборанта ОСОБА_4 та встановлення певних фактів не вбачав, оскільки дані питання не підлягають дослідженню та встановленню під час розгляду даної справи.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час адміністративного судочинства підлягає розгляду правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень виключно правомірності прийняття рішень останнього, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України.

Щодо посилання позивача, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства під час розгляду справи не було призначено справу у відкритому судовому засіданні за клопотання позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що 04.08.2020 через канцелярію суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Підставою для прийняття вищезазначеної ухвали суду першої інстанції роз`яснено позивачу зміст вимог ч.4 ст.260, ч.5 ст.262, п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, якими встановлено підстави для розгляду справи в правилами спрощеного (загального) позовного провадження.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана категорія справ не підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, а підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до не погодження з рішенням суду першої інстанції, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: І.О. Грибан

В.Ю. Ключкович