Справа № 160/20253/22
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дію,-
Обставини справи: 21.12.2022 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформлене листом №1229-1590/1229-22 від 30.11.2022 року за підписом начальника Саксаганського відділу у м.Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відмову позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в обміні посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням віку 45-ти років;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснити обмін позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням віку 45-ти років на підставі звернення С-14/6/1229-2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянкою рф та з 2002 року перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області. В 2015 році ОСОБА_1 ГУ ДМС у Дніпропетровській області було видано посвідку на постійне проживання в Україні. Позивачу 10.07.2022 року виповнилось 45 років, у зв`язку з чим, відповідно до Порядку №321, виникла необхідність обміну посвідки. Позивачем було подано заяву про обмін посвідки у зв`язку з досягнення 45-ти річного віку згідно пп.5 п.7 Порядку №321. Проте, листом від 30.11.2022 року було відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання, оскільки під час перевірки заяви було виявлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, громадянство заявника під час реєстрації шлюбу 05.04.2002р. зазначено «Україна», хоча паспорт під час реєстрації шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.03.1995р. ВВС Ванінського району Хабаровського краю. Відповідач рекомендував усунути зазначені обставини. Позивач звернулась до Саксаганського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького район Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій просила внести зміни до актового запису в частині громадянства дружини. У відповідь на заяву, було повідомлено, що відділ державної реєстрації актів цивільного стану може лише виключити приналежність заявника до громадянства України без вказівки на громадянство рф, оскільки паспорт та посвідку було видано вже після реєстрації шлюбу. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, оскільки під час видачі посвідки від 23.12.2015 відповідач вже здійснював перевірку документів, що підтверджують обставини чи юридичні факти, які надають право позивачу на видачу посвідки. Відмова відповідача у видачі посвідки позивачу з обґрунтуванням щодо відсутності підстав для такої видачі суперечить попереднім рішенням і діям державного органу, який вже встановив наявність таких підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
10.01.2023 року від ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено наступне. Відповідно до Службової записки Відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства №1201.3.4/711-23 від 05.01.2023, 22.11.2022 року позивач звернулась до Саксаганського відділу м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням віку 45 років, на зазначену заяву Саксаганським відділом була надана відповідь від 30.11.2022, реєстрація заяви-анкети в системі ЄІАС УМП щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні не відбувалось. Відповідно до заяви позивача про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням віку 45-ти років посвідка на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 була видана на підставі отримання дозволу на імміграцію у зв`язку із проживанням у шлюбі разом з громадянином України більше двох років. Під час здійснення перевірки заяви було виявлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, громадянства позивача під час реєстрації шлюбу 05.04.2022 року актовий запис №32 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області зазначено «Україна», хоча паспорт під час реєстрації шлюбу серії НОМЕР_2 виданий 20.03.1995 року ВВС Ванінського району Хабаровського краю. Позивачем зазначено, що у свідоцтві про одруження позивача серії НОМЕР_3 у графі громадянство дружини вказано громадянка рф. З копії паспортного документу 55 №0549908 виданого 04.06.2021 органом мид росии НОМЕР_4 , зазначено громадянство рф. Зазначена розбіжність свідчить про невідповідність наданого позивачем свідоцтва про шлюб (яке необхідне для підтвердження наявності підстав для подальшого оформлення посвідки на постійне проживання в Україні) при розгляді заяви позивача від 22.11.2022 року, інформація зазначена у документі наданому позивачем не підтвердилась даними отриманими з Реєстру. На підставі пп.3 п.62 Порядку, позивачу було відмовлено в прийнятті документів для обміну посвідки на простійне проживання.
11.01.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно копії паспорту № НОМЕР_5 виданого 04.06.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою російської федерації.
05.04.2002 року між ОСОБА_2 (громадянин України) та ОСОБА_1 (громадянка рф) укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 05.04.2002 року.
23.02.2015 року ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання НОМЕР_7 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилось 45 років, у зв`язку з чим, 22.11.2022 року нею було подано заяву до територіального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, в якій просила розглянути її звернення щодо обміну посвідки на постійне проживання в зв`язку з досягненням 45річного віку. Вказано, що підставою для отримання дозволу на імміграцію було проживання у шлюбі разом з громадянином України більше двох років.
Листом від 30.11.2022 року №1229-1590/1229-22 Саксаганський відділ у м.Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_1 стосовно обміну посвідки на постійне проживання в зв`язку із досягнення 45річного віку, та повідомлено наступне.
Під час перевірки заяви було виявлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, громадянство під час реєстрації шлюбу 05.04.2002 року актовий запис №32 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області зазначено «Україна», хоча паспорт під час реєстрації шлюбу серії НОМЕР_2 виданий 20.03.1995 року ВВС Ванінського району Хабаровського краю.
Відповідно до п.п 3 п.62 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321 прийнято рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання.
Рекомендовано усунути обставини у зв`язку з якими було відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання, а саме звернутись до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, для внесення змін в графі громадянство з «Україна» на «російська федерація» у актовому записі про шлюб №32 складеного на ім`я ОСОБА_1 05.04.2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області.
Не погоджуючи з рішенням про відмову в обміні посвідки на постійне проживання, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон України «Про імміграцію»).
Відповідно до положень статті 6 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:
1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;
2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;
3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;
5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення про ДМС України) центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є Державна міграційна служба України (ДМС).
ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.
Пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321 (далі Порядок №321) визначено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з підпунктом 5 пункту 7 Порядку №321, обмін посвідки здійснюється у разі зокрема у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Посвідка на постійне проживання видана позивачу 23.12.2015 року у формі книжечки, не містить безконтактного електронного носія, відтак із досягненням ОСОБА_1 45 річного віку підлягає обміну.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Пунктами 25-27 Порядку №321 визначено, що після перевірки іноземцем або особою без громадянства правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру документи до заяви-анкети, які подаються іноземцем або особою без громадянства.
Прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідного уповноваженого суб`єкта, що здійснив прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 і 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства (п.30 Порядку №321).
У разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою його подальшого вручення іноземцеві або особі без громадянства(п.31 Порядку №321).
Відповідачем у відзиві зазначено, що 22.11.2022 року позивач звернулась до Саксаганського відділу у м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-ти років, на зазначену заяву надано відповідь №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022, реєстрації зави-анкети в системі ЄІАС УМП щодо обміну посвідки на постійне проживання не відбувалось.
Проте, суд зазначає, що на заяву позивача від 22.11.2022 року було надано відповідь оформлену листом №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022, в якій зазначено, що розглянуто заяву ОСОБА_1 стосовно обміну посвідки на постійне проживання в зв`язку із досягнення 45 річного віку та прийнято рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання. В даному листі не вказано про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. Таким чином, заяву позивача було розглянуто відповідачем як подану відповідно до Порядку №321.
Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.
Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
Пунктом 40 Порядку №321 встановлено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:
1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);
2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;
3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;
4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;
6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.
Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пунктом 62 №Порядку №321, визначено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно листа відповідача №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в обміні посвідки на постійне проживання на підставі п.п 3 п.62 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №321 - дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Як зазначено в листі №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022, під час перевірки заяви було виявлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, громадянство під час реєстрації шлюбу 05.04.2002 року актовий запис №32 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області зазначено «Україна», хоча паспорт під час реєстрації шлюбу серії НОМЕР_2 виданий 20.03.1995 року ВВС Ванінського району Хабаровського краю.

Проте, суд зазначає, що наявність невідповідності у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 (в графі громадянство ОСОБА_1 вказано «Україна»), який було внесено до реєстру в 2014 році реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області, не свідчить проте, що заявником ОСОБА_1 була надана інформація, яка в повній мірі не підтверджується даними з баз даних Реєстру, картотек. Вказана невідповідність свідчить лише про те, що реєстратором під час внесення відомостей до реєстру можливо допущено помилку.

Відтак, суд вважає, що відповідачем при розгляді заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45 річного віку, протиправно відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання на підставі п.п 3 п.62 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року №32.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ДМУ у Дніпропетровській області про відмову в обміні посвідки на постійне проживання оформлене листом №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовна вимога задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснити обмін позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням віку 45-ти років на підставі звернення С-14/6/1229-2, суд зазначає наступне.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №С-14/6/1229-2 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням віку 45-ти років.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 1990,00 грн., що підтверджується квитанцією №5699-9139-9109-0722 від 19.12.2022 року. Зазначену суму судового збору зараховано на казначейський рахунок.

Згідно позовної заяви позивачем заявлено фактично одну вимогу немайнового характеру (вимога щодо зобов`язання вчинити певні дії є похідною від визнання протиправним та скасування рішення), за яку передбачена сплата судового збору в розмірі 992,40 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 992,40 грн., а решта суми в розмірі 997,60 грн. є надміру сплаченою та стягненню з відповідача не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ В.ЛИПИНСЬКОГО, будинок 7) про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) в обміні посвідки на постійне проживання оформлене листом №1229-1590/1229-222 від 30.11.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ В.ЛИПИНСЬКОГО, будинок 7) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) №С-14/6/1229-2 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням віку 45-ти років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ В.ЛИПИНСЬКОГО, будинок 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко