Справа № 420/15453/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/15453/22

Головуючий в І інстанції: Харченко Ю.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 09.12.2022 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Домусчі С.Д.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Тимінської Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому просив:

- визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни по неправомірній відмові у задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 про надання копії повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копії постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

18.11.2022 року до суду від представника відповідача - Державного бюро розслідувань надійшла заява про закриття провадження по справі, оскільки запит ОСОБА_1 не є запитом на публічну інформацію, а стосується лише відомостей кримінального провадження, відповідно даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року заяву представника відповідача Державного бюро розслідувань щодо закриття провадження по справі задоволено, закрито провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року та справу повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті іншим складом суду, стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Представником відповідача - Державного бюро розслідувань поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В свою чергу, від позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (представника Державного бюро розслідувань), оскільки до апеляційного суду звернулась процесуальна недієздатна особа, яка не підтвердила повноважень бути учасником адміністративного провадження.

Надаючи оцінку заявленому клопотанню про закриття апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що у даній справі оскаржується ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі та апелянтом виступає позивач у справі.

Відповідачами та/або його представниками, в тому числі, представником Державного бюро розслідувань Рудак О.В. апеляційна скарга не подавалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заявлене апелянтом клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка у даному випадку не зверталась з апеляційною скаргою та така апеляційна скарга не розглядається судом апеляційної інстанції, є очевидно безпідставним та необґрунтованим, а тому, клопотання апелянта підлягає поверненню без розгляду згідно ч. 2 ст. 167 КАС України.

Що стосується доводів апелянта про неможливість прийняття до уваги відзиву на апеляційну скаргу, який подано ОСОБА_2 , як представником Державного бюро розслідувань, оскільки ОСОБА_2 не підтвердила повноважень бути учасником адміністративного провадження, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ, згідно якого, ОСОБА_2 внесена до переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені Державного бюро розслідувань без довіреності з повноваженими діяти в судах України без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами наданими стороні, третій особі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 55 КАС України та свідчить про те, що відзив на апеляційну скаргу поданий уповноваженою особою.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі на підставі наведених вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України та доходячи висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного адміністративного позову є неправомірна, на думку позивача, відмова начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни у задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 про надання копії повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копії постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

Суд першої інстанції зазначив, що 11.10.2022 року ОСОБА_1 на електронну адресу Державного бюро розслідувань був поданий адвокатський запит на отримання інформації щодо ОСОБА_3 .

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що адвокатський запит не є запитом, направленим на отримання публічної інформації, адже може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звернення із даним позовом є зобов`язання Державного бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, як, у тому числі, зазначає позивач у позовній заяві, виникли в межах відповідного кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Суд першої інстанції зазначив, що потерпілий має право знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин позивач та відповідач діють як учасники, права і обов`язки яких, визначені кримінальним процесуальним законодавством, адже позивач просить суд зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року, що власне і послугувало підставою для порушення його прав та інтересів.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не є публічно правовим, а отже не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для закриття провадження у даній справі став висновок суду першої інстанції, що запит на інформацію, відмова у наданні якої стала підставою для подання позову, у спірному випадку поданий адвокатом.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не засновані на фактичних обставинах даної справи, оскільки запит на інформацію, відмова у наданні якої стала підставою для подання позову, не містить будь-яких даних про те, що такий запит подається адвокатом.

Навпаки, зі спірного запиту на інформацію чітко вбачається, що запитувач бажає отримати інформацію безпосередньо щодо себе, а не в інтересах інших осіб для надання правової допомоги клієнту.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана відмова прийнята відносно адвокатського запиту, а тому, справа щодо оскарження такої відмови не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є безпідставним та таким, що не відповідає обставинам даної справи.

Також, однією з підстав для закриття провадження у справі слугував висновок суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин позивач та відповідач діють, як учасники, права і обов`язки яких, визначені кримінальним процесуальним законодавством та виникли в межах відповідного кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що дійсно в запиті на інформацію, відмова у наданні якої стала підставою для подання позову, позивач просив надати копію повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення та копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001217 від 15.09.2021 року.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що зміст спірного запиту свідчить про те, що відповідач у справі - Державне бюро розслідувань не виступає органом досудового розслідування щодо наведеного кримінального провадження.

Зазначені обставини додатково підтверджуються наданим відповідачем до суду апеляційної інстанції витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого органом досудового розслідування кримінального провадження № 0001217 виступає Сектор дізнання Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Більш того, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з посиланням на те, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у межах спірних правовідносин позивач та відповідач діють, як учасники, права і обов`язки яких, визначені кримінальним процесуальним законодавством, не визначив в порядку, якої норми Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) позивач має право оскаржити відмову у наданні інформації, щодо якої заявлений даний позов.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вказав на те, що в порядку КПК України потерпілий має право знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження.

Водночас, суд першої інстанції не визначив, з яких підстав він дійшов висновку, що позивач у даній справі виступає потерпілими у кримінальному провадженні.

Також, суд першої інстанції послався на порядок оскарження дій, рішень слідчого, прокурора.

Разом з цим, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, яким чином наведені норми КПК України можуть бути застосовані до оскарження відмови у наданні інформації відповідача у справі - Державного бюро розслідувань, який у спірних правовідносинах не виступає органом досудового розслідування кримінального провадження.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не визначив, в порядку, якої норми КПК України, позивач має право оскаржити відмову у наданні інформації, щодо якої заявлений даний позов.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції взагалі не визначив та не роз`яснив позивачу, до якого суду та в порядку, якого судочинства, він повинен звернутись саме із заявленим позовом щодо оскарження відмови ДБР у наданні запитуваної інформації.

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Зазначені положення ч. 1 ст. 239 КАС України у спірному випадку недотримані судом першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції про закриття провадження на підставі ч. 1 ст. 239 КАС України не містить будь-яких посилань на роз`яснення позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.

Більш того, як вже зазначалось колегією суддів, в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні висновки стосовного того, до якого суду та в порядку, якого судочинства, позивач повинен звернутись саме із заявленим позовом щодо оскарження відмови ДБР у наданні запитуваної інформації.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції первісно послався на те, що у спірному випадку позивачем подано адвокатський запит, який не є запитом на публічну інформацію.

Доходячи вказаного висновку, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а та Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 640/16398/19.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаних справах судами роз`яснено, що спір у таких справах підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, в ухвалі суду першої інстанції відсутні висновки щодо віднесення даної справи до юрисдикції цивільного судочинства.

Так, суд першої інстанції, після висновків щодо питання розповсюдження адміністративної юрисдикції на спори щодо відмови у наданні інформації на запит адвоката, послався на те, що спірні правовідносини виникли в межах відповідного кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Проте, суд першої інстанції також не визначив, в порядку, якої норми КПК України, позивач має право оскаржити відмову у наданні інформації, щодо якої заявлений даний позов.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи питання, чи належить розглядати цей спір в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції мав дослідити відмову у наданні інформації, що є предметом оскарження.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі оскаржується відмова ДБР у наданні інформації, яка викладена листом від 17.10.2022 року.

В оскаржуваній відмові відповідач вказує, що ним здійснюється розгляд запиту позивача на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідач вказав, що за результатами попереднього розгляду отриманого запиту на інформацію встановлено, що порушені у ньому питання за своїм змістом стосуються надання персональних даних особи, а тому, така інформація може бути надана з урахуванням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також, відповідачем роз`яснено, що оскарження цього рішення здійснюється відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Тобто, оскаржувана відмова вмотивована лише нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації» із роз`ясненням порядку оскарження згідно цього закону та не містить будь-яких посилань на відмову у наданні інформації та оскарження рішення в порядку КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки оскаржувана відмова у наданні інформації на запит позивача вмотивована лише нормами Закону України «Про доступ до публічної інформації» із роз`ясненням порядку оскарження згідно цього Закону та не містить будь-яких посилань на відмову у наданні інформації та оскарження рішення в порядку КПК України, відповідач у справі не є органом досудового розслідування щодо кримінального провадження відносно позивача, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково визнав дану справу такою, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 , як представника Державного бюро розслідувань, повноважень на подання відзиву на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі, за результатами розгляду якого прийнята оскаржувана ухвала у справі, оскільки в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ, згідно якого, ОСОБА_2 внесена до переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені Державного бюро розслідувань без довіреності з повноваженими діяти в судах України без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами наданими стороні, третій особі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 55 КАС України.

Що стосується вимог апелянта щодо розподілу судових витрат та стягнення на його користь судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Також, згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Поряд з цим, у даній справі судом апеляційної інстанції не приймалось рішення щодо заявлених вимог позивача.

В даному випадку судом апеляційної інстанції було скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат понесених позивачем.

Колегія суддів зазначає, що питання здійснення розподілу судових витрат з урахуванням усіх витрат понесених стороною у справі має бути вирішено судом, що ухвалив рішення за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 повернути без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань - Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.03.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: І.О. Турецька