Справа № 460/20293/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 460/20293/22 пров. № А/857/14530/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Зозулею Д.П., у м. Рівному, у справі № 460/20293/22 за позовом ОСОБА_1 до Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області;

- зобов`язати Шпанівську сільську раду Рівненського району Рівненської області розглянути заяву ОСОБА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та прийняти вмотивоване рішення у спосіб, визначений законом, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає в неприйнятті рішення про затвердження проекту землеустрою, посилаючись на те, що чинним законодавством встановлено вичерпний перелік підстав відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, зазначає, що відповідач протиправно не дотримався строків розгляду її заяви, чим створив перешкоди в реалізації її права на отримання земельної ділянки, а тому вважає бездіяльність відповідача такою, що порушує її права та майнові інтереси, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області; зобов`язано Шпанівську сільську раду Рівненського району Рівненської області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 , площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент подання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії земельна ділянка за кадастровим номером :01:037:0192 перебувала у приватній власності третьої особи, про що не було повідомлено суд позивачем та не досліджено в процесі судового розгляду.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 30 червня 2020 року, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області розглянула заяву позивача від 18 березня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0.39 га, що знаходиться за адресою: село Великий Олексин, Рівненський район Рівненської області, для ведення особистого селянського господарства і ухвалила рішення № 1078, згідно якого надала позивачу такий дозвіл.

18 березня 2021 року був укладений договір між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (землевпорядником) № 21-04 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у власність.

16 квітня 2021 року експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Жовнаренко В.В., згідно висновку № 7321/82-21 про розгляд документації із землеустрою, погоджено Проект із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1

03 червня 2021 року, позивач отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ -021, в якому містилась інформація про присвоєння кадастрового номеру :01:037:0192 земельній ділянці площею 0,39 га. Зазначена земельна ділянка сформована та зареєстрована на підставі замовленого позивачем проекту землеустрою.

Позивач звернулася із заявою до відповідача з проханням затвердити розроблений проект землеустрою та прийняти рішення про безоплатну передачу громадянці ОСОБА_1 у власність земельної ділянки кадастровий номер :01:037:0192.

У жовтні 2021 року відповідач листом № 1735/02-12/21 від 20 вересня 2021 року повідомив позивача, що поданий проект був розглянутий сесією Шпанівської сільської ради, яка відбулася 09 вересня 2021 року, та що за результатами голосування проект не набрав необхідної кількості голосів для прийняття рішення, при цьому відповідач послався на ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Наступну дату розгляду поданих позивачем документів у листі не вказав.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що затвердження проекту землеустрою здійснюється сільською радою виключно на її пленарних засіданнях та оформлюється відповідним рішенням. Рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - рішенням відповідної ради та не може оформлятися листом у відповідь на заяву позивача. Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позов слід задовольнити, зобов`язати сільську раду затвердити проект землеустрою.

Вирішуючи наведений спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 122 ЗК України вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України врегульовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом в частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом б частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 статті 186-1 ЗК України передбачено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 статті 186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частинами 6, 8 статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Виходячи з аналізу наведених норм, апеляційний суд зазначає, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Законодавством України встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Частинами 9, 11 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що розгляд будь-якої поданої заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність завершується прийняттям відповідного рішення.

У даному спорі заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виносилася на розгляд сесії Шпанівської сільської ради, однак за результатами її розгляду не було прийнято будь-якого рішення.

Пунктами «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

З урахуванням зазначеного, до повноважень Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності, які знаходяться в с. Великий Олексин.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.46 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орган місцевого самоврядування повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову в затвердженні проекту землеустрою.

Відсутність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи відмову в затвердженні такого проекту у формі рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

З матеріалів справи вбачається, що по заяві ОСОБА_1 про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:037:0192, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,39 га в с. Великий Олексин рішення сесією сільської ради не прийнято, оскільки проект рішень не був підтриманий депутатами і відповідно рішення не набрало необхідної кількості голосів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява ОСОБА_1 не розглянута відповідачем в порядку та у спосіб, встановлені ЗК України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки останнім не прийнято рішення про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою.

Апеляційний суд звертає увагу, що в межах цього адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненнями, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Допускаючи таку бездіяльність щодо звернення позивача, незважаючи на актуальність поставлених ним питань, відповідач створив умови для юридичної невизначеності, а тому така поведінка органу місцевого самоврядування має ознаки свавільної і не відповідає вимогам закону.

При цьому, в силу діючого законодавства позивач мала «законні сподівання» на вирішення її заяви.

Згідно п.3.1 рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2010 від 29.06.2010р. одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення за заявою позивача є прихованою формою відмови у його розгляді та прямо суперечить принципу правової визначеності.

Отже, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно нерозгляду поданої позивачем заяви, у зв`язку з чим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вимога щодо визнання бездіяльності Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області протиправною підлягає задоволенню.

В свою чергу, доводи скаржника про те, що спірна земельна ділянка передана у власність третій особі до уваги судом апеляційної інстанції не беруться, так як на момент розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою така земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а відтак, сільська рада розпоряджалася нею на власний розсуд.

Крім того, ці доводи апелянта не стосуються можливості вирішення Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області зазначеної заяви позивача із ухваленням відповідного рішення і можуть бути враховані відповідачем при обґрунтуванні свого рішення по суті.

Щодо висновків суду першої інстанції про зобов`язання затвердити проект землеустрою, то вони не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Підстава позову - це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Предмет позову складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто, яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оскаржує допущену відповідачем бездіяльність щодо невинесення рішення відповідачем щодо затвердження проекту землеустрою, а також просить зобов`язати Шпанівську сільську раду Рівненського району Рівненської області розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192.

Суд першої інстанції, підставно задовільнивши вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 , вийшов за межі позовних вимог і зобов`язав відповідача затвердити проект землеустрою.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає з цього приводу наступне.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Як встановлено, у даному спорі відповідач взагалі не прийняв рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою.

У разі відсутності рішення суб`єкта владних повноважень та за наявності дискреції, суд не може зобов`язувати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про задоволення заяви позивача, оскільки її підставність не була предметом судового розгляду.

В цій ситуації колегія суддів враховує роз`яснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

За таких умов колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву позивача та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:037:0192, площею 0.39 га, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області із прийняттям за результатами її розгляду в установленому порядку рішення та врахуванням висновків цього судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.243, 311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області задовольнити частково.

Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року справі № 460/20293/22 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Шпанівську сільську раду Рівненського району Рівненської області розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, площею 0,39 га, кадастровий номер :01:037:0192, яка розташована в селі Великий Олексин, на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та прийняти рішення з врахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині».

В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року справі № 460/20293/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар