Справа № 640/25704/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання незаконною та дискримінаційною програму КМУ «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для позивача як особи, визначеної у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнення з державного бюджету України на користь позивача коштів на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для позивача як особи, визначеної у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 1241268,00 грн; стягнення з державного бюджету України на користь позивача коштів за моральну шкоду у сумі 1000000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 17 жовтня 2011 року;.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (Категорія 1), довідки МСЕК серія ХМ №221271 - позивач є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС у 1986 році, група інвалідності - 2.

Судом встановлено, що 05 жовтня 1990 року позивач звернувся із заявою до Голови міської ради про прийняття його на облік для одержання житлової площі.

Листом Дунаєвецького районного відділу УМВС України в Хмельницькій області від 23 березня 2015 року №С/22/1775 позивача повідомлено, що його заява щодо взяття на квартирний облік Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області розглянута; за результатами засідання житлово-побутової комісії Дунаєвецького РВ позивача включено в контрольний список працівників, які потребують поліпшення житлових умов.

09 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою до КМУ з проханням розглянути його заяву і в подальшому не допускати дискримінації до будь-якої категорії громадян, тим більше до захисників Вітчизни; включити до бюджетної програми забезпечення житлом всіх інвалідів війни, також інвалідів війни з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС; перерахувати для позивача кошти на придбання житла у м. Хмельницькому у розмірі 1145865,00 грн; не перенаправляти цю заяву на Хмельницьку ОДА, адже вирішення цього питання тільки в компетенції КМУ.

Листом вих. №41-С-001780/22 від 15 лютого 2021 року КМУ повідомив позивача, що його лист надіслано до Мінсоцполітики 15 лютого 2021 року для розгляду і надання відповіді.

Листом від 04 березня 2021 року №1305/07-21/314 Мінсоцполітики перенаправлено звернення позивача для розгляду до Національної соціальної сервісної служби України.

Листом Національної соціальної сервісної служби України від 15 березня 2021 року №0000-030202-С/1586звч/2696 позивача повідомлено, що для забезпечення окремих категорій громадян можуть залучатися кошти з місцевих бюджетів, з урахуванням чого надіслано звернення позивача для розгляду і надання відповіді до Хмельницької ОДА.

Листом від 26 квітня 2021 року №04.01-С/497 Департамент соціального захисту населення Хмельницької ОДА повідомив позивача про розгляд його питання та зазначив, що забезпечення житлом пільгових категорій громадян здійснюється у порядку черговості, за умови фінансування відповідної державної бюджетної програми, що регулюється законом про державний бюджет на відповідний рік та у порядку, визначеному КМУ. Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом певних пільгових категорій населення, затверджується відповідною постановою КМУ, де визначається головний розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми. На 2021 рік передбачені наступні бюджетні програми: КПКВК 2511120, КПКВК 2511200, КПКВК 2511190, КПКВК 2511210. Фінансування програм із забезпечення житлом інших пільгових категорій, за якими розпорядником коштів визначено органи соціального захисту населення відсутнє. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачалася бюджетна програма «Забезпечення житлом інвалідів війни, воїнів-інтернаціоналістів, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів по зору та слуху, військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів». Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 17 березня 2014 року №1128-VII всі призначення за вказаною програмою було знято у зв`язку зі складною ситуацією в Україні. Протягом 2014-2020 років фінансування бюджетної програми «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської кататсрофи» не проводилось за інформацією, наданою Дунаєвецьким відділом з питань обслуговування громадян, призначення та виплати державних допомог соціальної підтримки пільгових категорій громадян з інвалідністю Камянець-Подільської РДА. У листі зазначено, що позивач перебуває на квартирному обліку Дунаєвецької міської ради для отримання житла у позачерговій черзі, порядковий номер 6, як особа з інвалідністю внаслідок війни (дата постановки на квартирний облік - 25 жовтня 1990 рік; дата переведення на позачергову чергу - 11 листопада 1993 рік) складом сім`ї 7 осіб. У загальнообласному реєстрі постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян, категорії 1, які перебувають на квартирному обліку, позивач під №5. Вказано, що питання забезпечення житлом громадян не відноситься до компетенції Хмельницької ОДА.

Вважаючи незаконною та дискримінаційною програму КМУ «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для позивача як особи, визначеної у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

За ч.2 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, згідно статті 2 Закону України "Про кабінет Міністрів України" до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Згідно ч.1 статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідач наділений повноваженнями щодо вжиття заходів стосовно забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту, спрямування і координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади з метою забезпечення інтересів Українського народу.

Підставою для подання даного позову слугувало порушення відповідачем, на думку позивача, статей 3, 21, 22, 24, 68 Конституції України, у зв`язку з нерозподіленням бюджетних коштів на фінансування програм із забезпечення житлом різних пільгових категорій громадян відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема інвалідів війни - ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким є позивач.

Фактично доводи позивача зводяться до того, що відповідач протиправно не виділяє кошти для забезпечення житлом, зокрема і позивача відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; фінансування програм із забезпечення житлом ліквідаторів аварії на ЧАЄС відповідно до вказаного Закону відсутнє протягом 2014-2020 років, що на думку позивача є проявом дискримінації зі сторони відповідача по відношенню до позивача.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 № 5207-VI (далі - Закон №5207-VI) дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 2 Закону № 5207-VI визначено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Згідно з положеннями ч. 3 статті 6 Закону № 5207-VI не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що обов`язковою ознакою дискримінації є встановлення обмеження (зменшення, звуження, позбавлення) права.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся із заявою до відповідача з питань, пов`язаних із захистом його житлових прав.

Відповідач скерував вказану заяву позивача для розгляду за належністю.

Листом Департаменту соціального захисту населення Хмельницької ОДА від 26 квітня 2021 року №04.01-С/497 за наслідками розгляду звернення позивача (вих. №41-С-001780/22 від 15 лютого 2021 року) повідомлено, що забезпечення житлом пільгових категорій громадян здійснюється у порядку черговості, за умови фінансування відповідної державної бюджетної програми, що регулюється законом про державний бюджет на відповідний рік та у порядку, визначеному КМУ. Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджету для забезпечення житлом певних пільгових категорій населення, затверджується відповідною постановою КМУ, де визначається головний розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми. На 2021 рік передбачені наступні бюджетні програми: КПКВК 2511120, КПКВК 2511200, КПКВК 2511190, КПКВК 2511210. Фінансування програм із забезпечення житлом інших пільгових категорій, за якими розпорядником коштів визначено органи соціального захисту населення відсутнє. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачалася бюджетна програма «Забезпечення житлом інвалідів війни, воїнів-інтернаціоналістів, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів по зору та слуху, військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів». Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 17 березня 2014 року №1128-VII всі призначення за вказаною програмою було знято у зв`язку зі складною ситуацією в Україні. Протягом 2014-2020 років фінансування бюджетної програми «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не проводилось за інформацією, наданою Дунаєвецьким відділом з питань обслуговування громадян, призначення та виплати державних допомог соціальної підтримки пільгових категорій громадян з інвалідністю Кам`янець-Подільської РДА, позивач перебуває на квартирному обліку Дунаєвецької міської ради для отримання житла у позачерговій черзі, порядковий номер 6, як особа з інвалідністю внаслідок війни (дата постановки на квартирний облік - 25 жовтня 1990 рік; дата переведення на позачергову чергу - 11 листопада 1993 рік) складом сім`ї 7 осіб. У загальнообласному реєстрі постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян, категорії 1, які перебувають на квартирному обліку, позивач під №5. Вказано, що питання забезпечення житлом громадян не відноситься до компетенції Хмельницької ОДА.

Згідно абзацу 1 пункту 10 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам війни (статті 8, 9) також надаються такі пільги, як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що державою надано право на позачергове одержання житла як особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесені до 1 категорії, так і військовослужбовцям, які брали участь у забезпеченні проведення АТО, яке забезпечено різними законодавчими актами.

В даному випадку позивачем не наведено фактичних даних, які б дозволили обґрунтовано припустити, що наявна різниця у ставленні до нього зі сторони Кабінету Міністрів України порівняно із, зокрема військовослужбовцями, які брали участь у забезпеченні проведення АТО, а тому суд першої інстанції вірно визнав необгрунтованими твердження позивача щодо наявності дискримінаційного ставлення до нього.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що дії відповідача щодо нерозподілу бюджетних коштів на фінансування програми із забезпечення житлом інвалідів війни - ліквідаторів аварії на ЧАЕС не підпадають під ознаки дискримінації, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» кошти з Державного бюджету на відповідні цілі не виділялись.

Загальні покликання на статті 3, 21, 22, 24, 68 Конституції України колегія суддів відхиляє. Позивач не обґрунтовує, в чому саме полягає їх порушення, а лише мотивує ними твердження про порушення принципу рівності та дискримінацію. Водночас, колегією суддів під час розгляду справи не встановлено порушення принципу рівності.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких