Справа № 600/3433/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/3433/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Позивач, з урахуванням позову в уточненій редакції, просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, співвідповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20 липня 2022 року, Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 29 серпня 2022 року щодо відмови йому, ОСОБА_1 зарахувати до страху, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, період з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та період з жовтня 2002 року по 31 грудня 2023 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та співвідповідачів зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, період з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та період з жовтня 2002 року по 31 грудня 2023 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, період з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та період з жовтня 2002 року по 31 грудня 2003 року, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи, відсутня дата видачі трудової книжки, не зазначено посади відповідальної особи про звільнення та відсутні відомості, що містяться в даних персоніфікованого обліку. Зазначає, що його вини в цьому не має і, відповідно, на нього не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Вказані дії позивач вважає незаконними, безпідставними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано копію пенсійної справи позивача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що заява про призначення пенсії ОСОБА_1 від 23.05.2022 року була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 30 травня 2022 року №17 про відмову в призначенні пенсії. Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача листом від 31 травня 2022 року за №2400-1707-8/17760. Також 12 липня 2022 року позивач звертався із заявою про призначення пенсії, яка була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області прийнято рішення від 20 липня 2022 року №17 про відмову у призначенні пенсії. Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача листом від 20 липня 2022 року за №2400-1707-8/24598. Окрім цього, заява про призначення пенсії ОСОБА_1 від 22 серпня 2022 року була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням від 29 серпня 2022 року № 17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Разом з тим, при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який скла 15 років 15 днів. таким чином, в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, а розрахунок стажу здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, отже в задоволенні позовним вимог ОСОБА_1 слід відмовити , оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком не менше 19 років.

02 грудня 2022 року ухвалою суду з метою з`ясування позиції позивача щодо заміни неналежного відповідача (з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області або ж інше територіальне управління Пенсійного фонду України, яким приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком) чи щодо залучення до справи співвідповідача, призначено розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 14 грудня 2022 року о 12 год. 00 хв.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до участі у даній справі як співвідповідачів, зобов`язано позивача направити співвідповідачам копії позовної заяви (в уточненій редакції) з додатками, а докази такого направлення надати суду, у разі заперечення проти позову встановлено співвідповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні 22 лютого 2023 року о 09 год. 30 хв.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви ОСОБА_1 , до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року та з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в записі про звільнення за вказані періоди відсутні підписи відповідальних осіб, яким підтверджується достовірність внесених відомостей, що є порушенням вимог Інструкції №58; з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 до моменту додаткового уточнення, оскільки за вказаний період відсутні відомості про нарахування та сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку відносно позивача. Враховуючи зазначене, страховий стаж ОСОБА_1 склав 15 років 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком в 63 роки. Крім цього, на думку відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Тобто суд не може вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції Пенсійного фонду України (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження останнього та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому також не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 з огляду на те, що у зв`язку з наявними порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року при заповненні трудової книжки позивача НОМЕР_2 . Для зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу необхідно долучити довідку видану на підставі первинних документів підприємства, де працював ОСОБА_1 . Відтак, вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.

Від Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області надійшла заява про розгляд справи без участі свого представника.

Від представника позивача також надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача.

В матеріалах справи також міститься заява Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про розгляд даної справи без участі їхнього представника.

Відповідачі Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин, враховуючи положення частини третьої статті 194, частини першої статті 205, статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Сторожинецьким РС УДМС України в Чернівецькій області 28 грудня 2015 року.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії. До вказаної заяви позивачем додано трудові книжки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №17 від 30 травня 2022 року, яке після відкриття провадження в даній справі було замінено відповідачем на рішення №17 від 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 19 років.

З вказаних рішень вбачається, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 16.06.1987 по 29.09.1992 року та з 09.08.1993 по 27.07.1995 року, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис та посада відповідальної особи, яким підтверджується достовірність внесених відомостей, а також період роботи з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 до моменту додаткового уточнення, оскільки записі про звільнення відсутня посада відповідальної особи та в індивідуальних відомостях про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про роботу в даний період.

Листом №2400-1707-8/17760 від 31 травня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повідомило позивача про прийняте рішення.

12 липня 2022 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, додавши до вказаної заяви окрім трудових книжок, ще й заяви та покази свідків.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року за №17 позивачу відмовлено у призначені пенсій з огляду на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії.

У даному рішенні пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період роботи в Чернівецькому АТП-17754 з 16.06.1987 по 29.09.1992 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 18.04.1986 року, оскільки в записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи.

Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача листом від 20 липня 2022 року №2400-1707-8/24598.

22 серпня 2022 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

З змісту рішення вбачається, що пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано період з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в трудовій книжці при звільненні відсутній підпис відповідальної особи, та період з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня дата видачі трудової книжки, при звільненні відсутня посада відповідальної особи та відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Не погоджуючись із неврахуванням при призначенні пенсії по віку до страхового стажу періодів з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 та з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , позивач звернувся до суду з цим позовом (враховуючи позов у новій редакції).

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно до статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною другою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону Закон №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_2 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Постанова № 656) та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень наведеного вище пункту вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Дослідженням трудових книжок ОСОБА_1 НОМЕР_5 та АК №625952, судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду в аналогічних спірних відносинах, що викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

З обставин справи вбачається, що позивач тричі звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявами про призначення пенсії за віком. Однак рішеннями №17 від 30 травня 2022 року, №17 від 20 липня 2022 року та №17 від 29 серпня 2022 року позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки пенсійними органами не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 16.06.1987 по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 та з 15.10.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_3 лише через те, що при звільненні в записах трудових книжок відсутня посада відповідальної особи, її підпис та відсутні дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Між тим, враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, суд зауважує, що сама по собі невірність оформлення записів про звільнення в трудовій книжці особи, яка звернулася із заявою про призначення пенсії по інвалідності, не є правовою підставою для не зарахування періодів роботи, вказаних у трудовій книжці особи, до її страхового стажу. У даній ситуації позивачем подано пенсійному органу трудову книжку НОМЕР_2 та АК №625952, в яких містяться записи про періоди роботи позивача, які не були враховані, фактично, з формальних підстав. При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках позивача відповідачами суду не надано.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувану позивачем бездіяльність суб`єктів владних повноважень на відповідність її критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року №17 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними та скасування названих рішень.

Суд наголошує, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішень про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком від 30 травня 2022 року, від 20 липня 2022 року та від 29 серпня 2022 року відповідно, належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаних рішень, і зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, як орган до якого позивачем було подано заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу.

Стосовно ефективності такого способу захисту варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд і зазначати будь-яку підставу для відмови.

Втім, наведених обставин не встановлено, а оцінка судом правомірності, фактично, оскаржуваних рішень від 30 травня 2022 року, від 20 липня 2022 року та від 29 серпня 2022 року стосувалася лише тих мотивів, які наведено у них.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідачів є безпідставними та такими, що не свідчать про законність оскаржуваних дій (рішень).

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 496,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, оскільки первинне звернення позивача із заявою при призначення пенсії та вимоги зобов`язального характеру позивача звернені саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30 травня 2022 року №17, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 20 липня 2022 року №17 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 серпня 2022 року №17 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи ОСОБА_1 з 16.06.1987 року по 29.09.1992 року, з 09.08.1993 року по 27.07.1995 року та з 15.10.2002 року по 31.12.2003 року в Чернівецькому автотранспортному підприємстві-17754 водієм третього класу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496,20 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 березня 2023 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Суддя О.П. Лелюк