Справа № 320/12397/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року 320/12397/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення виконавчого збору з Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації;

- скасувати постанову від 03.09.2021 ВП №66691085 про стягнення з Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн., винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.09.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковським Тарасом Олександровичем в рамках виконавчого провадження №66691085 з примусового виконання виконавчого листа №320/7167/20, виданого Київським окружним адміністративним судом 30.08.2021, було прийнято постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірної постанови та стверджує, що ним добровільно було виконано судове рішення у справі №320/7167/20, про яке йому стало відомо лише з постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2021 №66691085, яка була отримана 08.09.2021, а тому підстави для стягнення з нього виконавчого збору відсутні.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Водночас надіслав до суду копію матеріалів виконавчого провадження №66691085.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

30.08.2021 Київський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист в адміністративній справі №320/7167/20 про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації призначити і виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2019 допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 №250 "Деякі питання надання соціальної підтримки багатодітним сім`ям".

На підставі заяви ОСОБА_1 від 31.08.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковським Тарасом Олександровичем було прийнято постанову від 03.09.2021 про відкриття виконавчого провадження №66691085 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

У вказаній постанові в якості боржника вказане Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, а в якості стягувача - ОСОБА_1 .

Також 03.09.2021 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковський Тарас Олександрович в рамках виконавчого провадження №66691085 прийняв постанову про стягнення виконавчого збору, якою встановлено стягнути з Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Стягувачем за вказаною постановою визначено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем постанови про стягнення з виконавчого збору ВП №66691085, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі-Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною третьою статті 27 Закону №27 визначено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404 визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації добровільно виконало судове рішення у справі №320/7167/20, про яке йому стало відомо лише з постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2021 №66691085, яка була отримана 08.09.2021, а тому, на думку позивача, стягнення з нього на підставі спірної постанови виконавчого збору є безпідставним, з приводу чого суд зазначає таке.

Як зазначено вище, спірна постанова була прийнята відповідачем в межах виконавчого провадження №66691085 з примусового виконання виконавчого листа №320/7167/20, виданого Київським окружним адміністративним судом 30.08.2021.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №320/7167/20 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації призначити і виплатити ОСОБА_1 з 01.04.2019 допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 №250 "Деякі питання надання соціальної підтримки багатодітним сім`ям".

Як вбачається з автоматизованої системи діловодства спеціалізованого суду, копія рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №320/7167/20 була направлена на електронну пошту Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації () та вручена останньому 29.04.2021 о 16 год. 04 хв., про що свідчить довідка про доставку судового рішення електронною поштою від 29.04.2021.

Отже, наведене свідчить, що твердження позивача про те, що йому стадо відомо про рішення у справі №320/7167/20 лише з постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2021 №66691085, яка була отримана 08.09.2021, є безпідставними та такими, що не підтверджуються документально.

З матеріалів справи вбачається, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2021 №66691085, в якій повідомив про необхідність виконати рішення суду у справі №320/7167/20 протягом 10 робочих днів.

Вказана постанова була отримана позивачем 08.09.2021.

Судом встановлено, що 09.09.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї на період з 01.04.2019 по 30.06.2020.

Крім того, відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 10.09.2021 №947 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації як отримувач допомоги на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї терміном з 01.07.2020 по 31.01.2024.

Листом від 15.09.2021 №105/74/20/60-7805 Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виконання рішення суду у справі №320/7167/20, до якого долучив копію рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 09.09.2021 та копію довідки про отримання (неотримання) допомоги від 10.09.2021 №947.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації забезпечено призначення та виплату ОСОБА_1 з 01.04.2019 допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 №250 "Деякі питання надання соціальної підтримки багатодітним сім`ям", що, в свою чергу, свідчить про виконання позивачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №320/7167/20.

Водночас, виконання позивачем відповідного судового рішення було здійснено вже після відкриття відповідачем виконавчого провадження №66691085 (тобто після 03.09.2021).

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №815/3815/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92051749) зазначив, що з аналізу статей 26, 27 Закону №1404 випливає, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець обов`язково зазначає одночасно з відкриттям виконавчого провадження у відповідній постанові.

Водночас у Законі №1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27 Закону №1404-VIII), а також умову, коли зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не підлягає стягненню.

В останньому випадку йдеться про частину дев`яту статті 27 Закону №1404, за змістом якої виконавчий збір не стягується, якщо відповідне рішення було виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження.

Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження (крім випадків, визначених у частині п`ятій статті 27 Закону №1404) державний виконавець зазначає про стягнення виконавчого збору. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не стягується.

Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово викладав у постановах 23 січня 2019 року в справі №703/1086/17, від 20 лютого 2019 року в справі №712/5014/17, від 13 лютого 2019 року в справі №295/13991/16-а та інших і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

З урахуванням норм, закріплених у частині п`ятій статті 26 Закону №1404, зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 у справі №520/7192/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 101774217) зазначив, що за своєю правовою природою виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

При цьому, за правилами частини третьої статті 27 Закону №1404 примусове виконання рішення немайнового характеру передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Тож у такому випадку виконавчий збір є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника.

Суд зазначив, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що фактичне виконання Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації судового рішення у справі №320/7167/20 відбулося після винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження (03.09.2021), а також нормативне регулювання, визначене частиною дев`ятою статті 27 та частиною третьою статті 40 Закону №1404, суд вважає, що відповідач правомірно прийняв постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі №815/3815/17 та від 09.12.2021 у справі №520/7192/20.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності прийняття відповідачем спірної постанови.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балаклицький А. І.