Справа № 160/15920/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021.
Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 17.10.2022.
Ухвалою від 17.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
03.11.2022 в порядку усунення недоліків позовної заяви до суду надійшла подана у встановлений строк заява позивача від 26.10.2022 з доданими до неї документами.
Ухвалою від 08.11.2022 поновлено строк звернення до суду; прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії: акту № СМУ2439/1490/АВ від 22.09.2021, складеного за результатами проведення у період з 10.09.2021 до 22.09.2021 позапланового заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; повідомлення про дату одержання Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці акту № СМУ2439/1490/АВ від 22.09.2021 з доказами надіслання та вручення ОСОБА_1 цього повідомлення; матеріалів справи, за результами розгляду яких було складено постанову № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021; постанови про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021 з доказами її надіслання та вручення ОСОБА_1
25.01.2023 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, поданий представником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. До відзиву додано докази направлення копії відзиву на адресу електронної пошти позивача. У відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що за результатами аналізу інформації, отриманої службовою запискою головного державного інспектора відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 07.09.2021 № 925, міжрегіональним управлінням видано наказ від 09.07.2021 № 1739 про проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у період з 09.09.2021 до 22.09.2021. Під час інспекційного відвідування планувалося перевірити додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору. 09.09.2021 позивачем було отримано примірник направлення на проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 07.09.2021 № 500/4.5, про що у направленні міститься його підпис. На виконання наказу інспектором праці було проведено інспекційне відвідування та складено вимогу про надання документів від 09.09.2021 № СМУ2439/1490/НД, якою зобов`язано позивача надати міжрегіональному управлінню відповідні документи у строк до 15.09.2021. Позивачем було виконано вимогу та надано документи. Під час проведення інспекційного відвідування магазину ФОП ОСОБА_1 інспекторами праці міжрегіонального управління виявлено одну працівницю, яка на час інспекційного відвідування перебувала на території бару-магазину та виконувала роботу продавця. З продавцем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 уклав договір підряду б/н від 09.09.2021, за яким ОСОБА_2 зобов`язана виконувати роботу з продажу товарів. У вказаному договорі не містилося відомостей про те, який результат наданих послуг повинен передати виконавець замовникові. Також договором не було встановлено обсяг виконуваної роботи у виді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання. Отже, договір підряду, укладений між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , містить ознаки трудових відносин, які регулюються законодавством про працю. З наданих позивачем на виконання вимоги міжрегіонального управління документів встановлено порушення щодо подання повідомлення до територіального органу Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу, допуску до роботи після укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, які підтверджують наявність трудових відносин з ОСОБА_2 . Примірник складеного інспектором припису № СМУ2439/1490/АВ/П від 22.09.2021 було отримано позивачем, про що у приписі міститься його підпис. Повідомлення про дату одержання документів було надіслано відповідачем поштою позивачеві. Постанову № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021 про накладення штрафу на позивача було винесено уповноваженою посадовою особою відповідно до вимог законодавства. Твердження позивача про те, що відповідачем не було направлено йому примірник оскаржуваної постанови не відповідає дійсності, однак, натепер міжрегіональне управління не має можливості надати належні та допустимі докази, які б підтверджували направлення постанови позивачу, оскільки вся документація по Луганській області залишилася на тимчасово окупованій території у м. Лисичанську Луганської області.
Станом на час розгляду справи інших заяв по суті справи до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.10.2017 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.09.2018.
26.05.2022 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням, що встановлено з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.10.2022.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, Попаснянська міська територіальна громада з 07.05.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією.
07.09.2021 начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було видано наказ № 1739 про проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проведення діяльності: АДРЕСА_1 , бар-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; АДРЕСА_4 , бар-магазин) у строк з 09.09.2021 до 22.09.2021, під час проведення якого перевірити додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи. Як зазначено у наказі, його видано за результатами аналізу інформації, отриманої службовою запискою головного інспектора відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці № 925 від 07.09.2021.
На виконання вказаного наказу 07.09.2021 було видано направлення № 500/4.5 на проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування тривалістю з 09.09.2021 до 22.09.2021. У направленні зазначено підставу для здійснення заходу та предмет інспекційного відвідування перевірку додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи. Примірник направлення було отримано ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у направленні.
22.09.2021 за результатами проведення позапланового заходу державного контролю інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 посадовими особами Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було складено акт № СМУ2439/1490/АВ, в якому зазначено, що у проведенні заходу брав участь ФОП ОСОБА_1 , строк проведення заходу з 09.09.2021 до 22.09.2021. Під час перевірки виявлено такі порушення вимог законодавства:
1) абзац 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи ОСОБА_2 без повідомлення про прийняття працівника на роботу власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним договором;
2) ч. 1 ст. 21 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_4 без укладання трудового договору;
3) ч. 3 ст. 24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_4 до укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу.
У додатковій інформації до заходу в акті № СМУ2439/1490/АВ від 22.09.2021 вказано, зокрема, що під час інспекційного відвідування місця проведення діяльності ФОП ОСОБА_1 - бару-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , інспекторами праці було виявлено одну працівницю, яка перебувала на території бару-магазину та виконувала роботу продавця. З продавцем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 уклав договір підряду б/н від 09.09.2021, за яким ОСОБА_2 зобов`язана виконувати роботу з продажу товарів. У вказаному договорі не містилося відомостей про те, який результат наданих послуг повинен передати виконавець замовникові. Також договором не було встановлено обсяг виконуваної роботи у виді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання. Отже, договір підряду, укладений між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , містить ознаки трудових відносин, які регулюються законодавством про працю. З наданих позивачем на виконання вимоги міжрегіонального управління документів встановлено порушення щодо подання повідомлення до територіального органу Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу, допуску до роботи після укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, які підтверджують наявність трудових відносин з ОСОБА_2 . Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надав Журнал реєстрації перевірок. В акті зазначено, що відповідальність за порушення вимог законодавства передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
Акт містить відмітку про отримання його примірника ОСОБА_1 22.09.2021, що підтверджується його підписом.
Також 22.09.2021 інспектором праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Климик А.В. було видано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № СМУ2439/1490/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 30.11.2021 усунути виявлені порушення абз. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015, ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Крім того, зобов`язано про виконання цього припису у визначені в ньому строки надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. Припис містить відмітку про отримання його примірника ОСОБА_1 22.09.2021, що підтверджується його підписом.
У наданій позивачем копії постанови № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021, яка містилася в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відсутні відомості про отримання позивачем її примірника, як і відомості про її надіслання листом з повідомленням про вручення суб`єкту господарювання, роботодавцю ФОП ОСОБА_1
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно з положеннями ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509, тут і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом пунктів 1, 2 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Пунктом 4 Порядку № 509 передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Частиною четвертою статті 24 КЗпП України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Отже, основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі № 802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі № 815/954/18.
Згідно із ст. ст. 1, 2 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.
За приписами ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним кодексом України. При цьому у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Як зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві, з ОСОБА_2 10.09.2021 він уклав цивільно-правовий договір про надання послуг № 3 на строк з 10.09.2021 до 12.09.2021. Надати суду вказаний договір він не має можливості у зв`язку з втратою (договір залишився за місцем провадження позивачем підприємницької діяльності у м. Попасна Луганської області, яке є тимчасово окупованою територією України).
В акті № СМУ2439/1490/АВ від 22.09.2021, складеному за результатами інспекційного відвідування місця провадження ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності, зазначено, що з продавцем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 уклав договір підряду б/н від 09.09.2021, за яким ОСОБА_2 зобов`язана виконувати роботу з продажу товарів.
Відповідач дійшов висновку, що вказаний договір містить ознаки трудових відносин, оскільки в ньому не містилося відомостей про те, який результат наданих послуг повинен передати виконавець замовникові, договором не встановлено обсяг виконуваної роботи у виді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Копію договору підряду б/н від 09.09.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач разом з відзивом не подав, посилаючись на ту обставину, що міжрегіональне управління не має можливості надати копії відповідних документів, оскільки вся документація по Луганській області залишилася у м. Лисичанську.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, Лисичанська міська територіальна громада з 03.07.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією.
У зв`язку з тим, що сторонами не було надано суду копію цивільно-правового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , немає можливості дослідити його зміст. Разом з тим, як зазначено в акті № СМУ2439/1490/АВ від 22.09.2021, складеному посадовими особами відповідача за результатами інспекційного відвідування місця провадження ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності, за договором підряду б/н від 09.09.2021 ОСОБА_2 зобов`язалася виконувати разову роботу: продаж товару.
З наведеного можна дійти висновку, що предметом укладеного договору є зобов`язання виконавця виконати замовнику роботи (надати послуги) з продажу товару.
Водночас, відповідачем не наведено підстав для висновку, що договір підряду б/н від 09.09.2021 містив ознаки трудових відносин між його сторонами.
Факт надання фізичною особою ОСОБА_2 позивачу послуг з продажу товару саме на підставі цивільно-правової угоди підтверджується і офіційною звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до органів доходів і зборів.
Так, згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за третій квартал 2021 року, поданим ОСОБА_1 23.10.2021 до Головного управління ДПС у Луганській області, Попаснянська ДПІ (Попаснянський район) за третій місяць звітного кварталу (вересень 2021 року), сума винагороди за договорами цивільно-правового характеру становить 500,00 грн.
Відповідно до додатку 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (пункт 4 розділу IV) за третій квартал 2021 року, поданого 23.10.2021, у ОСОБА_1 працювало за трудовими договорами 2 фізичні особи та за цивільно-правовими договорами 1 особа. У розділі І. Персоніфіковані дані про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих (перерахованих) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору зазначено, зокрема, дані щодо фізичної особи з РНКОПП НОМЕР_2 : дата прийняття на роботу 10.09.2021, дата звільнення з роботи 12.09.2021, сума нарахованого і виплаченого доходу 500,00 грн, сума нарахованого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб 90,00 грн, сума нарахованого та перерахованого військового збору 7,50 грн, ознака доходу 102.
У додатку 1 до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (пункт 4 розділу IV) за третій квартал 2021 року, поданого 23.10.2021, зазначено відомості про нарахування платником єдиного внеску ОСОБА_1 заробітної плати/доходу в сумі 500,00 грн ОСОБА_5 (РНКОПП НОМЕР_2 ) за 3 дні перебування у трудових/цивільно-правових відносинах протягом вересня 2021 року.
Суд зазначає, що особливістю договорів про надання послуг є насамперед нематеріальний характер об`єкта договору, при цьому продається не сам результат, а дії, які до нього привели.
Укладений між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 цивільно-правовий договір не визнаний недійсним у судовому порядку, а інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі № 806/2064/18.
З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими висновки відповідача щодо того, що фізична особа ОСОБА_2 за цивільно-правовим договором по суті виконувала трудові функції, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що цивільно-правовий договір містив умови, які повинні бути у трудовому договорі.
Також під час судового розгляду не було спростовано волевиявлення сторін на укладення вищевказаної цивільно-правової угоди та надання певного виду послуг саме в процесі реалізації своїх прав в цивільно-правових відносинах на підставі цивільно-правової угоди.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 160/5315/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірність оскаржуваної постанови.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що оскаржена позивачем постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю є протиправною.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 2 від 08.10.2022.
З урахуванням положень статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № СМУ2439/1490/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 05.10.2021.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, буд. 82, .

Повний текст рішення суду складено 27.02.2023.

Суддя В.В. Рянська