Справа № 600/3996/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3996/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Миронець Н.Я., представника позивача Бобика Й.Б. та представника відповідача Голубчак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним і скасування рішення.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-о «Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з наказом в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-о «Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 », а саме: про зміну розташування його робочого місця, що знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на робоче місце, що знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає вказане повідомлення юридично нікчемним, оскільки зміна розташування робочого місця не є зміною істотних умов праці в розумінні частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу». На думку позивача, вказані дії відповідача є переведенням до іншої місцевості та повинно бути здійснене відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про державну службу» за згодою державного службовця. Однак такої згоди позивач не надавав. Відтак, оскільки наказ про зміну істотних умов праці не відповідає вимогам частини третьої статті 43 закону України «Про державну службу», то і відсутні підстави для ймовірного припинення державної служби, про що його попереджено після винесення оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Державна екологічна інспекція Карпатського округу, заперечуючи проти позовних вимог, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, посилаючись на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які регулюють спірні відносини, відповідач зазначив, що зміна розташування робочого місця є фактично зміною істотних умов праці відповідно до пункту 5 частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу». Водночас, на думку відповідача, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 41 Закону України «Про державну службу» або ж трудове законодавства, зокрема стаття 32 Кодексу законів про працю України, як на тому наполягає позивач. Відповідач вказує про законність оскаржуваного наказу.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначено про належне виконання позивачем своїх посадових обов`язків. Також вказано, що оскаржуваним наказом відповідач повідомив позивача про зміну розташування його робочого місця, а не про зміну істотних умов, якими є зміна розташування державного органу, чого в даному випадку не відбулося. Крім цього, зазначено, що зміні істотних умов праці повинен передувати наказ роботодавця або уповноваженого ним органу про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому розкривається зміст цих змін, тобто в чому конкретно ці зміни відбулися, яким чином та у зв`язку з чим. Натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано жодних доказів про наявність у нього змін в організації виробництва і праці. Зважаючи на відсутність таких змін відповідач протиправно та без належних правових підстав виніс наказ, яким змінив місце розташування робочого місця позивача, фактично перевівши його на роботу в іншу місцевість без попередньої згоди на те. Просив позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких останній вказав, що зміна істотних умов державної служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби та нерозривно з нею пов`язана. Державний службовець, який погодився на зміну істотних умов державної служби продовжує проходження державної служби на тій самій посаді, проте з відповідними змінами. Повноваження та посадові обов`язки першого заступника начальника Інспекції поширюються на територію як Івано-Франківської, так і Чернівецької областей, аналогічно, як і повноваження Державної екологічної інспекції Карпатського округу. Позивач займає посаду першого заступника начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу, який спрямовує, координує, контролює і несе персональну відповідальність перед начальником Інспекції за результати діяльності Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області, організовує та забезпечує виконання наказів начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу. Відносини щодо зміни істотних умов державної служби врегульовані саме статтею 43 Закону України «Про державну службу». Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Натомість представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поданих ним заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на держаній службі та займає посаду першого заступника начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу.

Наказом в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-0 Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 повідомлено позивача про зміну істотних умов державної служби, а саме: зміну розташування його робочого місця, що знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , на робоче місце, що знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 . Також закріплено робоче місце позивача в адміністративному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 після закінчення 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

10 листопада 2022 року позивача ознайомлено з Повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

У вказаному Повідомленні зазначено про наказ в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-0 Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 , а також про те, що у разі незгоди ОСОБА_1 на продовження державної служби у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу», йому необхідно подати заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» або заяву про переведення на одну із запропонованих посад:

- заступника начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) надр Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу;

- головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу;

- головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів, тваринного світу та біоресурсів Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Чернівецькій області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Карпатського округу;

не пізніше як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Крім цього, вказано, що якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення з Повідомленням про зміну істотних умов державної служби від ОСОБА_1 не надійдуть вказані вище заяви, то він вважатиметься таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

За таких обставин, не погоджуючись із наказом в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-0 Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 , позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII у редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно приписів статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Питання зміни істотних умов державної служби, у зв`язку з чим і виник даний спір, врегульовані статтею 43 Закону №889-VIII.

Так, згідно частини третьої статті 43 Закону №889-VIII зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону №889-VIII про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування наведених вище норм Закону №889-VIII, викладені у постанові від 25 листопада 2021 року у справі №160/9533/19 (адміністративне провадження № К/9901/21746/20).

Так, проаналізувавши в тому числі положення частин третьої та четвертої статті 43 Закону №889-VIII, суд касаційної інстанції вказав, що зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби, яку обіймає державний службовець, та нерозривно з нею пов`язана. Після настання цих змін та надання відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, зменшення окладу, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу). У разі зміни істотних умов служби переведення державного службовця на іншу посаду не відбувається. Переведення може мати місце у випадку, коли державний службовець не бажає продовжувати службу на відповідній посаді після змін істотних умов і погоджується на пропозицію суб`єкта призначення обійняти іншу посаду. Загалом місцезнаходження робочого місця працівника є істотною умовою державної служби у випадку його переміщення в інший населений пункт, що імпліцитно (не виражено) закладено у пункті 5 частини 3 статті 43 Закону України "Про державну службу", у якому йде мова про таку істотну умову державної служби як переміщення державного органу до іншого населеного пункту. У цьому пункті закону по своїй суті особлива увага розташуванню робочих місць державних службовців приділяється з тих причин, що держава дбає про їхні інтереси не лише у разі зміни статусу посади, обов`язків, оплати праці, режиму служби, а й у випадку переміщення робочого місця до іншої місцевості. Тому роботодавець вправі змінювати розташування робочого місця державного службовця без його згоди лише у межах тієї ж місцевості. У такому випадку зміни істотних умов праці не відбувається. Водночас переміщення робочого місця до іншого населеного пункту тягне за собою зміну істотних умов державної служби, позаяк ставить перед працівником низку завдань з організації подальшого місця проживання, побуту, добирання до нового місця роботи та загалом тягне за собою додаткове фінансове навантаження з цього приводу. У такому випадку застосування процедури зміни істотних умов праці здатне забезпечити дотримання необхідного балансу між приватними й публічними інтересами сторін. Адже з одного боку ця процедура є гарантією дотримання професійних і трудових прав державного службовця, що надає йому необхідний час для розв`язання подібних питань і прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби. З іншого боку ця процедура забезпечує роботодавцю належне вирішення кадрових й організаційних питань у законний та прозорий спосіб, не ставлячи їхнє розв`язання у залежність від волі працівника і не здійснюючи посягання на його права й інтереси.

Таким чином, зміну робочого місця державного службовця хоча б і в межах однієї і тієї ж посади конкретного державного органу без зміни спеціальності, кваліфікації, посади, посадових обов`язків, розміру заробітної плати, пільг, переваг, соціально-побутового забезпечення, але з переміщенням цього робочого місця до іншого населеного пункту, необхідно вважати зміною істотних умов державної служби.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією відповідача про те, що у даних спірних відносинах дійсно мала місце зміна істотних умов державної служби, що виразилось у зміні розташування робочого місця позивача-державного службовця, яке знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 71-а, на робоче місце, яке знаходиться в адміністративному приміщенні за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Сахарова, 23-а.

При цьому, як вбачається з обставин справи, відповідачем було дотримано і процедуру, передбачену частиною четвертою статті 43 Закону №889-VIII. Тобто, відповідач вжив усіх належних передбачених законодавством заходів для забезпечення службових (трудових) прав та гарантій позивача у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби.

За таких обставин суд приходить до висновку про законність оскаржуваного наказу в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-0 Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 .

При його прийнятті та повідомленні позивача про зміну істотних умов державної служби відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів позову про те, що відповідачем здійснено його переведення до іншої місцевості, що врегульовано приписами статті 41 Закону №889-VIII та статті 32 Кодексу законів про працю України, то такі є безпідставними й ґрунтуються на помилковому розумінні норм Закону №889-VIII, які і регулюють спірні відносини. Позивачем хибно тлумачиться положення пункту 5 частини третьої та частини четвертої статті 43 Закону №889-VIII, при цьому без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких законодавчих приписів.

Твердження ж позивача, викладені у відповіді на відзив, про належне виконання своїх посадових обов`язків та про відсутність у відповідача змін в організації виробництва і праці, суд оцінює критично, адже такі обставини не слугували прийняттю оскаржуваного наказу та не мають жодного значення для правильного вирішення даного спору.

До того ж, вказані доводи не викладені у позовній заяві як підстави цього позову. При цьому суд зауважує, що у відповіді на відзив, згідно частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Тобто, у відповіді на відзив позивач не вправі наводити нові, не викладені у позовній заяві, підстави позову.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи позивача та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 березня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Державна екологічна інспекція Карпатського округу (вул. Академіка Сахарова, 23-а, м. Івано-Франківськ, 76014, ).

Суддя О.П. Лелюк