Справа № 300/180/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" березня 2023 р. справа № 300/180/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 18.01.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування в загальний стаж ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2016 і заробіток за такий період.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків (а. с. 34-36).
Позивач у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.
Прохальну частину позову викладено в наступній редакції:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування в загальний стаж ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2016 по 04.08.2016.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідачем протиправно не враховано страховий стаж позивача за період роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016, мотивуючи свою відмову тим, що підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи після призначення пенсії на території російської федерації немає.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 30.01.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а. с. 42-43).
14.02.2023 на виконання пункту 4 ухвали суду від 30.01.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області скерувало суду копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та письмові пояснення від 10.02.2023 № 0900-0903-7/6114, в яких зазначає, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком період роботи в росії з 01.01.2013 по 04.08.2016, набутий після призначення пенсії по інвалідності в січні 2013 року, оскільки інформація про сплату страхових внесків відсутня. Крім того, вказує на те, що Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року врегульовано питання обчислення стажу лише при призначенні пенсії та визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюються за законодавством держави, на території якої вони проживають, підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи після призначення пенсії на території російської федерації немає. Також, відповідач звернув увагу, що з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. За результатами повідомлення виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року. Пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону № 1058. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058. Для обчислення пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 Закону № 1058 за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року (а. с. 46-108).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 13.02.2023 за № 0900-0903-7/6231, який 16.02.2023 зареєстрований канцелярією суду (а. с. 110-112). ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Додатково зазначив, що позивач 08.11.2022 звернувся із заявою довільного зразка в порядку Закону України "Про звернення громадян" щодо перерахунку пенсії за віком і зарахування до страхового стажу періоду робити водієм в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016 в порушення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Решта доводів та заперечень продубльовано по тексту письмових пояснень від 10.02.2023 № 0900-0903-7/6114.
21.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якій позивачка спростовує доводи представниці відповідача, викладені у відзиві на позов.
Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. З огляду на викладене, пояснення, міркування та аргументи, наведені позивачкою у запереченні на відзив, при розгляді та вирішенні даної справи судом до уваги не бралися.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяв, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.2013 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також Закон № 1058-IV) (а. с. 48).
26.08.2022 позивача переведено на пенсію за віком згідно з Законом № 1058-IV з урахуванням загального страхового стажу 35 років 11 місяців 5 днів (а. с. 64-65).
При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком період роботи з 01.01.2013 по 04.08.2016 не враховано.
08.11.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив врахувати в страховий стаж період роботи водієм в районах Крайньої Півночі в 2013, 2014, 2015, 2016 роках (а. с. 12).
29.11.2022 відповідач за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 повідомило, що оскільки, Угодою врегульовано питання обчислення стажу лише при призначенні пенсії та визначено що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюються за законодавством держави на території якої вони проживають, підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи після призначення пенсії на території російської федерації немає (а. с. 13-14).
Втім, ОСОБА_1 , вважаючи протиправним неврахування відповідачем такого періоду роботи звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.
Статтею 1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі, також Закон № 1058-IV) встановлено, що страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (надалі, також Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Крім цього, суд звертає увагу, що зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, від 25.11.2019 у справі № 242/2088/17, від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20.
Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до абзацу 3 статті 3 федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.
Федеральним законом "Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону "Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації" №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.
При цьому, статтею 9 даного федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.
Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.
Натомість, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.
Також, суд зауважує, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю, статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд зауважує, що згідно записів вкладиша трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18.10.2010 (а. с. 15-17, 73-75) позивач:
- 18.10.2010 прийнятий на посаду водія автомобіля в товариство з обмеженою відповідальністю "Запоялрпромцивільбуд" Ямало-Ненецького автономного округу м. Новий Уренгой, Тюменської області, район Крайної Півночі (запис № 32);
- 01.03.2012 переведений на посаду водія автомобіля автотранспортне управління служби експлуатації (запис № 33);
- 04.08.2016 трудовий договір припинено у зв`язку з закінченням терміну дії дозволу на роботу чи патента (запис № 34).
Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності.
Крім того, оспорюваний період роботи підтверджується трудовим договором № 1195 від 18.10.2010, додатковими угодами до трудового договору від 28.07.2012, 18.05.2013, 14.04.2014, 03.05.2015, 18.02.2016, 01.02.2016, повідомленням № 1741572 від 06.12.2011, довідкою № 807 від 03.08.2016, довідками № 748/3 від 28.03.2016, №748/4 від 28.03.2016, 748/5 від 28.03.2016, довідками про доходи за 2016 рік № 5030 від 08.08.2016, за 2015 рік № 5031 від 08.08.2016 (а. с. 18-32) та довідками № 2313/4, 2313/5, 2313/6, 2313/7 від 12.09.2017 (свідчать про нарахування і виплату заробітної плати), що подавалися позивачем при зверненні до пенсійного органу (а. с. 99-102).
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів сплати страхових внесків за спірний період, як на підставу його не врахування до стажу позивача, оскільки чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується відповідними довідками, а також записами в трудовій книжці.
Будь-яких доказів, які б підтверджували несплату страхових внесків до пенсійних органів російської федерації, в тому числі з вини позивача в суду немає.
Суд звертає увагу на те, що, чинне законодавство України передбачає механізми відшкодування Державі заподіяних їй збитків через виплату пенсії особі внаслідок виявлення після її призначення фактів, які спростовують наявність в особи страхового стажу для призначення пенсії за певний період трудової діяльності внаслідок подання недостовірних документів в підтвердження такої обставини.
Водночас, суд переконаний в тому, що в такій соціальній сфері суспільних правовідносин як пенсійне забезпечення, тим паче враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності в російській федерації, буде непропорційним обмеження такого права особи через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, за факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів в трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.
Також суд відхиляє доводи відповідача 2 про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинить свою дію 19.06.2023, оскільки не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
З приводу покликання представника відповідача у відзиві на позов щодо подання позивачем заяви довільного зразка, суд зауважує таке.
Як уже зазначалося, 26.08.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою відповідної форми визначеної законом, а також необхідним пакетом документів для переведення на інший вид пенсії (а. с. 64-66).
Втім, при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідачем, як встановлено та надано оцінку судом по тексту рішення, протиправно не враховано оспорювані періоди роботи з 01.01.2013 по 04.08.2016.
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, ОСОБА_1 08.11.2022 звернувся з письмовою заявою, в якій виразив незгоду щодо неврахування оспорюваних періодів при переведенні на пенсію за віком та прохання про зарахування останніх до стажу позивача.
Відтак, помилковим є твердження відповідача, що позивач "звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою довільного зразка в порядку Закону України "Про звернення громадян" щодо перерахунку пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоду роботи водієм в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016".
Щодо покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 12.12.2022 у справі № 520/5668/19, то така стосується інших правовідносин, мова йде про недотримання позивачем встановленого порядку звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.
Принагідно зауважити, що в листі від 29.11.2022 № 4685-4404/Д-02/8-0900/22 відповідачем зауважень щодо форми та змісту заяви не зазначалося.
Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що до стажу позивача слід зарахувати спірний період його роботи.
Крім того, суд наголошує на тому, що згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1 073,60 грн (а. с. 1, 40).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки сплачена нею сума судового збору у розмірі 1 073,60 грн.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування в загальний стаж ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2013 по 04.08.2016.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.