Справа № 300/3729/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3729/21 пров. № А/857/16510/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Обрізка І.М., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області Державної служби України з питань праці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Шумей М.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом Долинської міської ради до Управління Держпраці в Івано-Франківській області Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року Долинська міська рада звернулася в суд із зазначеним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області Державної служби України з питань праці (далі Управління Держпраці, відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати припис №633/531/АВ/П від 09.04.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 позовні вимоги було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити Долинській міській раді у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що винесення інспектором праці Парахоняком О.Т. оспорюваного припису на підставі акта перевірки №ІФ 633/531/АВ, в якому описані усі виявлені порушення позивачем законодавства про працю є правомірним. При цьому, даний припис отримано міським головою особисто, про що свідчить його підпис у відповідній графі документу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного

З матеріалів справи видно, що за результатами проведеної відповідачем перевірки складено припис від 09.04.2021, яким зобов`язано міського голову Долинської міської ради усунути допущені порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.41 КУпАП, а саме : в порушення вимог ст.74 КЗпП України не надано щорічну основну відпустку головному бухгалтеру Оболонської сільської ради; порушення вимог ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995, зазначено, що заробітна плата головному бухгалтеру Оболонської сільської ради виплачувалась нерегулярно, з порушенням строків її виплати. З документів, наданих в ході проведення позапланового заходу державного контролю з питань додержання законодавства про працю в Долинській міській раді встановлено, що заробітна плата за січень та лютий 2021 року головному бухгалтеру Оболонської сільської ради виплачена 16.03.2021.

Крім того, вказано, що в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата розрахункових коштів головному бухгалтеру Оболонської сільської ради проведено не в день звільнення 03.03.2021, а 16.03.2021.

Також зазначено, що в порушення вимог статті 117 КЗпП України виплата розрахункових коштів головному бухгалтеру Оболонської ради була проведена не в день звільнення 03.03.2021, а 16.03.2021, але при цьому виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не проведена.

Вважаючи протиправним оспорюваний припис, Долинська міська рада звернулася до адміністративного суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що скільки в ході судового розгляду встановлено відсутність порушень законодавства про працю з боку позивача, тому оспорюваний припис є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі - Положення №96), є Державна служба України з питань праці (Держпраці), діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.п.6 п.4 Положення №96, серед основних завдань Держпраці визначено, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №96).

Щодо суті встановленого порушення, то зі змісту акту перевірки та оспорюваного припису судом встановлено, що підставою для його винесення слугував висновок про порушення позивачем вимог ст.74, ч,1, 2 ст.115, ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Разом з цим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що до уваги слід врахувати висновки зазначені в постанові Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 по справі №343/841/21, яка набрала законної сили 15.06.2021.

Так, судом встановлено, що справу про адміністративне правопорушення відносно міського голови ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Так, колегією суддів встановлено, що в рамках адміністративної справи №343/841/21, Долинським районним судом було встановлено відсутність вини міського голови у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП України, оскільки в діях останнього відсутній склад інкримінованого правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини відповідно до ч.4 ст.78 КАС України не доказуються при розгляді цієї справи.

У постанові від 15.10.2019 по справі №813/8801/14 Верховний Суд дійшов висновку, що дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

Також у постанові від 12.06.2020 по справі №813/3750/16, обставини якої є подібними, Верховний Суд погодився із застосуванням постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 КУпАП як преюдиційної.

Вказаний правовий висновок також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.11.2021 по справі №0740/826/18.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного припису та наявності підстав для його скасування.

Згідно ч.6 ст.78 КАС України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду , який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, згідно ч.4 цієї статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене вище та вимоги ст.78 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що в процесі розгляду справи відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оспорюваний припис прийнятий з додержанням вимог законодавства, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області Державної служби України з питань праці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року по справі №300/3729/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос