Справа № 320/4815/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2023 року м. Київ № 320/4815/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 / НОМЕР_2

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (позивач) з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини польової пошти НОМЕР_1 / НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати як учаснику АТО за період з 29.03.2016 по 18.02.2021;

- зобов`язати військову частину польової пошти НОМЕР_1 / НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати як учаснику АТО за період з 29.03.2016 по 18.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з ним не було проведено остаточного розрахунку по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 29.03.2016 по 18.02.2021. З огляду на це позивач вважає, що така протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення його законних прав та інтересів в частині непроведення своєчасного розрахунку при звільненні зі служби. При цьому, позивач вважає безпідставними твердження відповідача щодо відсутності фінансових ресурсів, оскільки обмежене фінансування, на думку позивача, не впливає на наявність чи відсутність у нього права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначив, що оскільки виплата сум індексації грошового забезпечення повинна здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі, та у межах наявного фінансового ресурсу, оскільки військова частина не є розпорядником коштів, можливості виплати індексації грошового забезпечення у позивача немає.

З огляду на це, відповідач вказує на відсутність підстав для визнання його дій по невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки Військова частина НОМЕР_1 / НОМЕР_2 відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329, виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення.

Крім того, відповідач також зазначає, що положення Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а тому не містить відсилочної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 10.04.2002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 13.11.2015 позивач має статус учасника бойових дій.

За даними довідки від 28.10.2016 № 6591 рядовий ОСОБА_1 в період з 27.03.2015 по 05.03.2016 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверинітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області, с. Тоненьке, с. Піски, с. Водяне, с. Первомайськ.

Указом Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 позивача було звільнено з військової служби у запас по демобілізації.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29.03.2016 № 86 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_1 з 29.03.2016 виключено із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 320/8391/20, що набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.03.2015 по 25.03.2016 у повному обсязі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.03.2015 по 25.03.2016, з урахуванням виплачених сум.

На виконання судового рішення у справі № 320/8391/20 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок 18.02.2021.

Позивач вважає, що у даному випадку мав місце факт порушення відповідачем його прав та інтересів в частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Вдповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За приписами статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (частина перша). Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2).

Положенням статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно ст. 19 зазначеного Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), п. 2 якого визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Абзацом 1 пункту 4 Порядку № 1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків абзац 1). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац 2). Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3). Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).

Таким чином, з аналізу наведених норм чинного законодавства слід зробити висновок, що у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення).

При цьому, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Отже, положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено саме джерело коштів на проведення індексації, а томувиплата індексації, на думку суду, не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 12.12.2018 у справі № 825/874/17.

Дослідженям матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки Приватбанку від 22.03.2021 заборгованість з індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі 320/8391/20 у розмірі 2188,86 грн. була зарахована позивачу на картковий рахунок лише 18.02.21.

Натомість, суд зазначає, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку). Відсутність бюджетного фінансування вказаної витрати не позбавляє позивача права на її отримання та не звільняє відповідача від обов`язку її нарахування та виплати.

Аналогічний правовий висновок міститьсяу постанові Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 825/874/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних прав овідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно достатті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, на думку суду, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., суд вважає безпідставними, оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.

Отже, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а тому бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 щодо грошової компенсації за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення слід визнати протиправною.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб`єкт владних повноважень, суду не надав.

Отже, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», витрати в цій частині стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 139, 143, 194, 205, 239, 242, 244, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини польової пошти НОМЕР_1 / НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати як учаснику АТО за період з 29.03.2016 по 18.02.2021.

3. Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати як учаснику АТО за період з 29.03.2016 по 18.02.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.