Справа № 520/23239/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 р. Справа № 520/23239/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 26.01.22 по справі № 520/23239/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства охорони здоров`я України , Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України, Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" (далі за текстом також відповідачі), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України, Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України";

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України доручити республіканській медико-соціальній експертній комісії повторно, з урахуванням усіх наявних обставин, в присутності ОСОБА_1 , розглянути документи стосовно можливості встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності;

- зобов`язати Державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" провести переогляд стосовно можливості встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у позовній заяві. Зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було належним чином досліджено, що повторно до МСЕК № 1 в грудні 2020 року не звертався, без його відома і його участі його медичні документи Первомайською ЦРЛ були направлені до МСЕК № 1, якою 16.12.2020 без його участі і огляду спеціалістами проведене засідання без урахування супутніх захворювань та уточнення діагнозів, відображених в доповненні до направлення на МСЕК.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України" зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 . Наводить обставини справи, викладені ним у відзиві на позовну заяву та вказує, що позивачем пропущено строк звернення, оскільки з дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, пройшло 9 місяців. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Просить залучити в якості відповідача Комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації.

У відповіді позивач звертає увагу, що ним оскаржується бездіяльність відповідачів, якими не розглянуто його скарги від 02.09.2021, а отже строк звернення ним не пропущено.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 2014 року неодноразово звертається до МСЕК з метою встановлення групи інвалідності та був оглянутий науково-дослідними установами.

У 2015 році позивачу встановлено 25 % втрати працездатності, однак підстав для визначення ступеню інвалідності ОСОБА_1 з 2015 року МСЕК не встановлено.

За інформацією Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації (надалі також КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи») позивач вперше був оглянутий Лозівською МСЕК 23.09.2014 та 07.10.2014 направлений на очну консультацію в Обласну МСЕК № 1.

У зв`язку з сумнівними даними для встановлення групи інвалідності, без винесення рішення, ОСОБА_1 направлено на консультативне обстеження до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська, де він знаходився на обстеженні в неврологічному відділенні з 14.10.2014 по 24.10.2014.

За висновком Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності № 1426124 від 24.10.2014: При обстеженні в клініці у хворого виявлена патологія нервової системи та опорно-рухового апарату, що нерізко обмежує життєдіяльність, що не дає підстав для встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності. Підстава: Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 за № 561 та Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009. Рекомендовано нагляд та лікування у невропатолога за місцем проживання. Стаціонарне лікування при погіршенні стану. Постійні заняття ЛФК".

Відповідно до висновку комісії Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності ОСОБА_1 21.11.2014 Обласна МСЕК № 1 винесла рішення про невизнання інвалідом, видана несерійна довідка МСЕК.

В зв`язку з незгодою з рішенням МСЕК та Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, медичну справу ОСОБА_1 направлено до Центральної медико-експертної комісії України в м. Київ за його заявою.

12.01.2015 медичні документи ОСОБА_1 розглянула Центральна медико - соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України. Згідно з висновком ЦМСЕК № 448/01 рішення Обласної МСЕК № 1 підтверджено.

ОСОБА_1 повторно направлений до МСЕК 06.10.2015 для первинного встановлення відсотків втрати працездатності за наслідками травми на виробництві (1990) за направленням ФСНВУ від 04.08.2015 за № 709-06 згідно з актом Н1, складеним 30.07.2015, за рішенням суду від 03.07.2015.

ОСОБА_1 оглянутий Обласною МСЕК № 1 21.10.2015, встановлено 25 % втрати працездатності з 06.10.2015 по 01.11.2017, за діагнозом: "Віддалені наслідки забою м`яких тканин шиї (19.11.1990 травма на виробництві). ОX3 шийного відділу хребта, легка цервікоалгія з сенсорними порушеннями, порушення функції хребта І ст." - інвалідом не визнаний.

Повторно ОСОБА_1 оглянутий МСЕК 20.01.2016, за наполяганням, на встановлення групи інвалідності, - інвалідом не визнаний.

За заявою ОСОБА_1 від 22.03.2016 про незгоду з рішенням Обласної МСЕК № 1, його повторно направлено до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, де він консультативно обстежений 12.04.2019 - 15.04.2016.

Відповідно до висновку Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності за № 2442 встановлено діагноз: «Енцефалопатія II ст. (з урахуванням даних КТ головного мозку від 2015 року). Розповсюджений остеохондроз хребта, спондильоз, спондилоартроз, нестабільність С2-С5. Килпа диску Ь4-Ь5, протрузїї Ь 2-3, Ь 3-5, Ь 5-81. Нерізкий больовий синдром (цервікалгія, люмболгія) ПФХ О-І ст. Забій м`яких тканин шиї (19.11.1990) на виробництві. Параноїдний синдром». Висновок: "Підстав для встановлення групи інвалідності немає. Стійкої втрати працездатності за наслідками нещасного випадку на виробництві (1990) не було і немає. ОСОБА_1 продовжував працювати в своїй професії (плиточник, маляр-штукатур), професію не втрачав, зниження кваліфікації не було".

У зв`язку з незгодою позивача з рішенням Обласної МСЕК № 1 та ДУ "Укр. Держ. НДІ МСПІ МОЗ України", справа ОСОБА_1 за його заявою направлена на заочну консультацію до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України м. Києва. Експертний висновок ДЗ "ЦМСЕК МОЗ України" від 31.10.2016 за № 437/10: "...Наявна патологія опорно-рухового апарату та нервової системи в незначному ступені обмежують його життєдіяльність і згідно з чинним законодавством не дають підстав для встановлення групи інвалідності".

Медико-експертні документи ОСОБА_1 14.02.2017 не прийняті МСЕК у зв`язку з відсутністю даних про погіршення стану здоров`я та підстав для направлення на МСЕК.

18.04.2017, 19.05.2017 ОСОБА_1 повторно був на персональному прийомі в Обласному центрі медико-соціальної експертизи.

Членами Обласної МСЕК № 1 заявнику повторно роз`яснено, що підстав для встановлення групи інвалідності немає.

08.11.2017 ОСОБА_1 повторно оглянутий Обласною МСЕК № 1 для встановлення відсотків втрати працездатності за строком. Встановлено 25 % втрати працездатності за наслідками трудового каліцтва (1990) строком до 01.11.2020; підстав для встановлення групи інвалідності немає.

На заяву позивача від 08.11.2017 запропоновано обстеження в Українському Державному науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро або Державному закладі «Центральна медико-соціальна експерта комісія Міністерства охорони здоров`я України» м. Києва.

Також ОСОБА_1 обстежений в ДУ Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМНУ з 18.03.2019 по 04.04.2019.

Такі обставини не є спірними.

За результатами розгляду повторного звернення ОСОБА_1 МСЕК № 1 Комунального закладу охорони здоров`я Обласного центру медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати працездатності, трудове каліцтво, безстроково, що підтверджується довідкою від 16.12.2020 за № 028289.

Позивач, не погоджуючись із указаним рішенням, звернувся до МОЗ із скаргою від 02.09.2021, що зареєстрована у МОЗ від 06.09.2021 за № Г-13333.

Скарга листом МОЗ від 15.11.2021 за № 03-06/Г-13333/11962-зв направлена для подальшого розгляду до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації.

Скаргу ОСОБА_1 ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» 20.09.2021 за вих. № 56-26/21/-622 направлено до Комунального закладу Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи для розгляду і надання відповіді по суті звернення та інформування ОСОБА_1

МОЗ України вказано, що листи ОСОБА_1 від 12.02.2021, від 26.02.2021 за № ГО- 12152820 розглянуті МОЗ та скеровані листами від 17.03.2021 за № 03-06/Г- 2953/3278-зв, від 09.04.2021 за № 03-06/Г-3696/4237-зв до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачами, судом установлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства щодо процедури розгляду скарг позивача до відповідачів стосовно проведення його переогляду МСЕК у його присутності.

Зокрема, позивач уважає, що відповідачі зобов`язані вирішити питання про проведення МСЕК № 1 в присутності ОСОБА_1 розгляду документів та переогляду стосовно можливості встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності та відсотків втрати працездатності, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Тобто предметом спору фактично є, за твердженням позивача, бездіяльність відповідачів стосовно розгляду його скарг, поданих у вересні 2021 року.

У означеному контексті колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість клопотання ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» про залучення як відповідача Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації, оскільки позовні вимоги до такого суб`єкта позивачем не звернуті, його рішення, що слугувало підставою для звернення до відповідачів зі скаргами, не є предметом цього спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у межах спірних правовідносин відповідачі діяли у спосіб та у порядку, визначених законом, з урахуванням повноважень, наданих законом, а тому протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносин не допустили.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін колегія суддів виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Спосіб встановлення групи інвалідності визначено Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 за № 561, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033.

Процедура проведення МСЕК врегульована Положенням про медико-соціальну експертизу (далі - Положення), яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи». Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначені основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, відповідно до яких інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ.

Зазначені комісії створені у формі комунальних/державного підприємств та є окремими юридичними особами.

Так, відповідно до пункту п`ятого Положення комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Також пунктом 23 Положення встановлено строки оскарження рішення МСЕК, якщо у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Пунктом 24 Положення визначено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Відтак чинним законодавством України визначено окремий порядок оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що скарги до відповідачів позивачем подано з порушенням строку, встановленого Положенням, що позивачем не спростовано.

З урахуванням указаних обставин, листи ОСОБА_1 від 12.02.2021, від 26.02.2021 за № ГО-12152820 розглянуті МОЗ та скеровані листами від 17.03.2021 за № 03-06/Г-2953/3278-зв, від 09.04.2021 за № 03-06/Г-3696/4237-зв до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації для їх розгляду у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

У такому контексті колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у розумінні Закону України «Про звернення громадян» скарга є вимогою про визнання незаконним або скасування певних дій або рішень відповідних органів, установ, організацій, а тому є правомірним скерування скарги для розгляду та надання відповіді за належністю до закладу, що прийняв рішення, оскільки строк подання такої скарги позивачем не дотримано.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин відповідачі діяли у спосіб та у порядку, визначених законом, з урахуванням повноважень, наданих законом, а тому протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносин не допустили, є правильним та обґрунтованим.

Непогодження позивача з рішенням та процедурою прийняття такого рішення МСЕК № 1 може бути предметом судового розгляду у порядку, встановленому процесуальним законом, шляхом подання позовної заяви про скасування такого рішення до суду, у той час як процедура розгляду скарг позивача на таке рішення відповідачами здійснена з урахуванням вимог Положення, що підтверджено проведеним судовим розглядом, а тому підстави для задоволення позову за такого правового регулювання відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та надав правову оцінку обставинам, які охоплюються предметом позову, що призвело до правильного вирішення справи та ухвалення судового рішення з дотриманням норм матеріального права.

Оцінку аргументів учасників справи щодо проведення огляду позивача без його участі, про що прийнято рішення від 16.12.2020, суд не вправі здійснювати у цьому спорі, адже такі обставини неможливо встановити щодо обставин прийняття рішення, яке не є предметом цього спору, без участі у ньому суб`єкта, який таке рішення приймав, про що вже вказано судом вище.

Окрім того, залучення відповідача до участі у справі на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не передбачено положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з приписами ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в теорії права сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників правовідносин добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення відносини стають стабільними.

Колегія суддів ураховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що всі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23239/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін