Справа № 640/21590/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

02 березня 2023 року Справа № 640/21590/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , треті особи: Вищий антикорупційний суд, суддя Вищого антикорупційного суду Ногачевський Віктор Вікторович про визнання протиправним та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанов від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору, прийняті у межах виконавчого провадження №70461937.

08.12.2022, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва, з дотриманням ч. 1 ст. 28 КАС України та відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 29 КАС України, вказану адміністративну справу передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

13.12.2022, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до пп. 4, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 29 КАС України, визначено підсудність адміністративної справи №640/21590/22 за Київським окружним адміністративним судом.

01.02.2023 вказана справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.02.2023 справу розподілено судді Войтович І.І.

06.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду вказана позовна заява відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України була залишена без руху з підстав невідповідності останньої ч. 3 ст. 161 КС України.

Недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Питання щодо відкриття провадження у справі відповідно до процесуального законодавства, судом ще не вирішено.

ОСОБА_1 подав до суду 01.03.2023 заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- заборонити Печерському районну відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчиняти будь-які дії у межах виконавчого провадження №70461937 до набрання законної сили рішенням, прийнятим судом за наслідком розгляду даної адміністративної справи;

- зупинити стягнення, до набрання законної сили рішенням, прийнятим судом за наслідком розгляду даної адміністративної справи, на підставі наступних виконавчих документів:

виконавчого листа Вищого антикорупційного суду №991/2030/22 від 30 листопада 2022 року, примусове виконання якого здійснюється у межах виконавчого провадження №70461937;

постанови Печерського районну відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, прийнятої у межах виконавчого провадження №70461937;

постанови Печерського районну відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2022 року про стягнення виконавчого збору, прийнятої у межах виконавчого провадження №70461937.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник послався на положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" вказав про те, що виконавцем за спірним виконавчим провадження вчиняються активні дії з метою завершення виконавчого провадження, зокрема, сформовані вимоги на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, запити про наявні банківські рахунки, транспортні засоби, тощо. Зауважив щодо положення п. 73 ст. 1 Закону України "Про платіжні послуги" щодо примусового списання (стягнення) коштів, вказав про дії виконавця, які спрямовані саме на звернення стягнення та примусове списання належних йому грошових коштів.

ОСОБА_1 , відповідно до положень ч. 1 ст. 151 КАС України зазначив, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого, покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню завданої шкоди заявнику. Зазначив про співмірність щодо негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті такого невжиття, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Таке забезпечення вважає тимчасовим обмеженням і його значення має на меті захист законних інтересів позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли не вжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, інститут забезпечення захищає інтереси обох сторін по справі.

ОСОБА_1 зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення його права власності на належні грошові кошти та зумовить необхідність вжиття додаткових заходів щодо поновлення відповідного права, зокрема, але не виключно, шляхом збільшення позовних вимог у межах розгляду справи або шляхом подачі нової позовної заяви.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 посилається на ч. 2 ст. 150 КАС України та вказує, що самостійною підставою для забезпечення позову те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до порушення його права власності на належні грошові кошти та зумовить необхідність вжиття додаткових заходів щодо поновлення відповідного права, зокрема, але не виключно, шляхом збільшення позовних вимог у межах розгляду справи або шляхом подачі нової позовної заяви.

Відповідно, на думку заявника, визначений спосіб забезпечення позову відповідає його предмету та в разі його вжиття судом, не виникають обставини фактичного вирішення справи по суті, є забезпеченням майнових інтересів позивача та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. Зауважив також, що обраний ним вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, наполягає на очевидності настання негативних наслідків для його прав та інтересів та застосування заходів забезпечення позову не матимуть негативних наслідків для відповідача, та вважає, що даний інститут забезпечення позову захищає в повній мірі інтереси позивача так і відповідача.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів, підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що перевірка наявності обставин порушення прав та законних інтересів позивача спірними постановами відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", є обов`язком суду під час вирішення справи по суті та на час розгляду заяви про забезпечення позову до чи після відкриття провадження, такі дії є фактично надання судом правової оцінки спірним постановам до ухвалення рішення по суті та, суд зазначає, що ухвалення рішення про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, не відповідає меті інституту забезпечення позову.

Враховуючи те, що позивач у поданій заяві вказує на підстави для забезпечення позову, що визначені у ч. 2 ст. 150 КАС України, обставини по справі можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин по справі означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його майновим правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) таких прав та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, враховуючи також те, що заявник у заяві вказує на можливі дії державного виконавця, які можуть ним вчинятись чи вчиняються за виконавчим провадженням № 70461937, а також на те, що заходи забезпечення є тимчасовим обмеженням на той випадок коли виконавець буде діяти недобросовісно. Суд зауважує, що така позиція та такі обґрунтування засновані на припущеннях, можливих дій виконавця не можуть бути покладені в основу інституту забезпечення позову.

Відповідно, заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову, доказів порушення його майнових прав та інтересів до суду не надано, як і не надано яким саме чином на нього впливають можливі вчинені дії державного виконавця в рамках спірного виконавчого провадження.

Суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період перебування справи у провадженні суду та вирішення справи судом, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене, з викладених заявником обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Войтович І.І.