Справа № 344/2067/23
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/2067/23
Провадження № 2-а/344/93/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання Ласки І.О.

за участю сторін:

представника відповідача Грінченка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою капрала поліції Лехман Б.Я. від 28 січня 2023 року № ЕАР № 6468729 на неї накладено адміністративне стягнення у сумі 340,00 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач зазначає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, в описовій частині постанови (суть обставин правопорушення) відповідач вказав, що ОСОБА_1 порушила пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху України, однак даний пункт містить чотири підпункти від а) до г). Позивач вважає, що відповідачем невірно проведена кваліфікація даного правопорушення та не визначено, який саме пункт Правил дорожнього руху України позивач порушила. Також позивач зазначає, що жодних доказів фіксації порушень правил дорожнього руху відповідач не надав, хоча в постанові зазначено, що до неї додаються відео з камер. За наведених обставин позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27 лютого 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що доводи позивача нічим необґрунтовані та не знаходять фактичного підтвердження щодо невинуватості останньої у вчиненні нею адміністративного правопорушення, а лише спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності без належних та правових на те підстав. Незгода позивача з інкримінованим їй адміністративним правопорушенням та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу є суб`єктивною думкою останньою, яка жодним чином не є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, а дії інспектора законними.

Позивач у судове засідання не прибула, проте в прохальній частині позовної заяви просила слухати справу за її відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6468729 від 28 січня 2023 року вбачається, що водій ОСОБА_1 в місті Івано-Франківську по вулиці Миколайчука, 2а, керувала транспортним засобом марки «Фольцваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, чим порушила пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху України, керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5).

28 січня 2023 року Комунальним некомерційним підприємством «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння не виявлено (а.с.6).

Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності з положеннями статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме пункт 31.4.3: Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки у ній не визначений у повній мірі підпункт Правил дорожнього руху, який вона порушила.

З даного приводу суд зазначає, що особа має право знати у чому її обвинувачують і зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто у ній має бути чітко визначена суть правопорушення та опис обставин, установлених під час розгляду справи. При цьому суд звертає увагу на те, що зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що у ній у повній мірі викладено суть правопорушення та мається посилання на пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху, до складу якого входить підпункт ґ), на який посилається позивач. Тобто незазначення вказаного підпункту не впливає на повноту викладу суті правопорушення, не змінює його суті та обставин його вчинення.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18), окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Даючи оцінку запереченням позивача з приводу наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, поставленого їй в провину, суд з оглянутого в судовому засіданні відеозапису встановив, що візуально вбачається факт затемнення зовнішніх світлових приладів із задньої сторони автомобіля марки «Фольцваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 24).

При цьому будь-яких доказів погодження переобладнання, що б відповідало вимогам виробника відповідного транспортного засобу, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Тому до тверджень позивача суд ставиться критично, оскільки вони не спростовують факту керування транспортним засобом, у якому на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, що прямо заборонено пунктом 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху.

При цьому суд наголошує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року вказано, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Судом встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у даній адміністративній справі виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, надано до суду належні докази на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, докази вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За вказаних обставин, суд прийшов до переконання про наявність належних та достатніх доказів порушення позивачем вимог пункту 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху і, відповідно, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова серії № ЕАР № 6468729 від 28 січня 2023 року прийнята правомірно, а в задоволенні позову слід відмовити.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

У разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, відповідно до статей 33, 122, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 березня 2023 року.

Повний текст рішення складено та підписано 01 березня 2023 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження: 76014 м.Івано-Франківськ, вул. Юності, буд. 23.

Суддя Мелещенко Л.В.