Справа № 320/7677/22
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7677/22 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 в сумі 117 558,22 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача заборгованість з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 в сумі 117 558,22 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням встановлених строків її виплати за період з 01.12.2019 по день фактичної виплати заборгованої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 пенсійним органом проведено перерахунок його пенсії з 01.12.2019, однак виплату нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 в сумі 117 558,22 грн не здійснено.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті нарахованої позивачу на виконання рішення суду доплати до пенсії.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 адміністративний позов позивача задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо проведення перерахунку пенсії позивачу відповідно до довідки №22/6-2436 від 07.06.2021, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в справі №640/25196/20.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, пенсії позивачу згідно з довідкою №22/6-2436 від 07.06.2021, виданої Департаментом персоналу Міністерства Внутрішніх справ України станом на листопад 2019 року на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в справі №640/25196/20, відповідно до статей 43, 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання цього рішення суду ГУ ПФУ здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі довідки №22/6-2436 від 07.06.2021, виданої Департаментом персоналу Міністерства Внутрішніх справ України.

Сума доплати по перерахунку пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 становить 117 558,22 грн.

При цьому, пенсійним органом, у відповідь на звернення позивача, листом від 29.07.2022 №1000-0203-8/69323, повідомлено останньому про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 обліковується в Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за №270865, як таке що надійшло до боржника 16.06.2022. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду у Київській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим з військової служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються: Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків; статус національної валюти, а також статус іноземних валют на території України; порядок утворення і погашення державного внутрішнього і зовнішнього боргу; порядок випуску та обігу державних цінних паперів, їх види і типи;

Відповідно до ст. 95 Конституції України встановлено, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Відповідно до ст.ст. 71, 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

Кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом: надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги враховує імперативні приписи ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Колегія суддів при розгляді даної апеляційної скарги у частині позовних вимог про стягнення заборгованості по пенсійним виплатам за період з 01.04.2019 до 31.07.2022 в сумі 117 558,22 грн зазначає, що вказана сума є не виплаченою в зв`язку з тим, що кошти передбачені відповідною бюджетною програмою на дані цілі до територіального управління Пенсійного фонду України не надходили, а стягнення коштів з відповідача призведе до повторного стягнення тієї ж суми відшкодування.

В свою чергу, управління Пенсійного фонду України не наділене повноваженнями щодо самостійного розпорядження коштами фонду, а виконання рішення в частині виплати стане можливим в разі виділення коштів з Державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 ГУ ПФУ здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі довідки №22/6-2436 від 07.06.2021, виданої Департаментом персоналу Міністерства Внутрішніх справ України.

Сума доплати по перерахунку пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 становить 117 558,22 грн.

При цьому, пенсійним органом повідомлено позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 обліковується в Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за №270865, як таке що надійшло до боржника 16.06.2022. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Тобто, у межах спірних відносин позивач фактично не погоджується із діями відповідача, які пов`язані із виплатою йому пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі № 640/23454/21, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції вірно вказав, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовано у стаття 370-383 розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України, якими не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Приписами ст. ст.382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382, ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03 квітня 2019 року (справа №820/4261/18), від 09 липня 2019 року (справа №826/17587/18), від 31 липня 2019 року (справа №803/688/18), від 23 липня 2020 року (справа №661/89/17), від 24 липня 2020 року (справа №501/2172/15-а), Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Разом із тим, з системного аналізу вищезазначених норм законодавства, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку №159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а.

Згідно ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не вказано яких дій слід вжити відповідачу для проведення вказаних виплат, позаяк обсяг виділених бюджетних асигнувань не залежить від відповідача, що вказує на відсутність підстав для стягнення вищевказаної суми.

Натомість Головне управління Пенсійного фонду у Київській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21. Також, пенсійним органом повідомлено позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №640/23454/21 обліковується в Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за №270865, як таке що надійшло до боржника 16.06.2022. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна