Справа № 200/4005/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року справа №200/4005/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Сіваченка І.В., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року (повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року) у справі № 200/4005/22 (суддя в І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Раков Артем Валентинович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління), відповідно до якої просив:

- визнати дії Управління щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.06.2016 протиправними;

- зобов`язати Управління поновити нарахування страхових виплат позивачу і сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 01.10.2014 позивач перебуває на обліку в Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де отримував страхові виплати, проте з 01.06.2016 страхові виплати були припинені.

З метою уточнення інформації стосовно припинення страхових виплат, представником позивача було спрямовано адвокатський запит до відповідача, який листом № 01-04/15-1188 від 14.07.2022 повідомив, що страхові виплати позивачу були припинені у зв`язку із закінченням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач з цими підставами припинення страхових виплат не погодився та вважав дії відповідача щодо припинення страхових виплат протиправними, тому через свого представника звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позов задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в яких просив скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що з 01.10.2014 по 31.07.2016 позивач перебував на обліку і отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Костянтинівка (після реорганізації - Костянтинівське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області).

З червня 2016 року нарахування страхових виплат позивачу було припинено у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

У подальшому, з 01.06.2016 по теперішній час, позивач до будь-якого відділення органу Фонду із заявою щодо продовження щомісячних страхових виплат у встановленому порядку (з відповідним переліком документів) не звертався.

Без належного звернення у працівників органу Фонду відсутня можливість ідентифікувати особу заявника, засвідчити копії документів без огляду оригіналів та сформувати належним чином справу про страхові виплати та перевірити чи він живий.

Вважає, що поновлення судом першої позивачу пропущеного строку не ґрунтується на доказовій базі та законодавчо не обґрунтовано.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 07 лютого 2023 року замінено відповідача у справі - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .

Управління , , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-04 № 087428 від 16.02.2010 позивачу з 05.10.2010 року безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Як видно з довідки № від 28.11.2017, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

З 01.10.2014 по 31.07.2016 позивач перебував на обліку і отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Костянтинівка (після реорганізації - Костянтинівське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області).

Починаючи з 01.06.2016 нарахування страхових виплат позивачу було припинено у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Для уточнення інформації щодо припинення страхових виплат позивачу представником позивача - адвокатом Раковим А.В., направлено адвокатські запити до відповідача № 33 від 14.02.2022 та № 47 від 08.07.2022.

У відповідь на адвокатські запити відповідач листом від 14.07.2022 № 01-04/15-1188 повідомив, що страхові виплати позивачу були припинені у зв`язку із закінченням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відтак, безпосередньою підставою для припинення страхових виплат позивачу стало саме закінченням терміну дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву, проте без посилання на конкретну постанову Фонду (копія постанови щодо припинення страхових виплат позивачу відповідачем до суду також не надавалася).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правові, фінансові, організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян стосовно їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Приписами ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-ХІV визначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Умови та підстави припинення страхових виплат встановлені ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV, згідно з якою страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Положеннями п. 3 розд. VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV визначено, що особливості надання соціальних послуг і виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець, особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

У той же час, за ст. 3 Закону № 1706-VII громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

Слід зауважити, що у жодному із зазначених Законів не передбачено такої підстави для припинення соціальних виплат особі, як закінчення терміну дії довідки особи про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи або відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 07.11.2014 № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» так само, як і постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1105-XIV, не можуть застосовуватись.

При розгляді цієї справи судами враховуються висновки стосовно застосування норм матеріального права у подібних відносинах, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц, за якими відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. При цьому Верховний Суд відступив від висновку стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах, який було викладено Верховним Судом України у рішенні від 12.04.2017 у справі № 6-51цс17.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до норм ст. ст. 1, 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, у рішеннях у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10, п. 52 рішення) та у справі "Хонякіна проти Грузії" (заява № 17767/08, п. 72 рішення) Європейський Суд з прав людини зазначив про те, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених будь-яким іншим законом, а отже, є протиправним.

Доводи відповідача стосовно відсутності доказів відкриття позивачем рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» спростовуються наданою позивачем до справи копією заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 28.11.2017 № 410401306.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

У позовній заяві представник позивача просив суд, зокрема, визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати йому страхових виплат з 01.06.2016.

Слід зауважити, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

Доказів прийняття рішення (постанови) про припинення страхових виплат позивачу чи вчинення відповідачем саме активних дій щодо припинення виплат суду не надано.

Відтак, у спірних правовідносинах мали місце не дії відповідача, а його бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу страхових виплат з 01.06.2016.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу страхових виплат з 01.06.2016, а також шляхом зобов`язання відповідача поновити нарахування страхових виплат позивачу та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку звернення до суду з цим позовом колегією суддів не беруться до уваги, оскільки місцевим судом зроблено висновок стосовно того, що право позивача щодо виплати раніше призначеної соціальної виплати є абсолютним та не може бути обмежене будь-яким строком, тому строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений, а апеляційний суд погоджується із мотивами такого рішення, викладеними судом першої інстанції.

Щодо тверджень відповідача, що суду необхідне переконатися, що позивач живий, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язок суду щодо встановлення факту смерті позивача. Крім того, згідно норм КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року в справі № 200/4005/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 28 лютого 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук