Справа № 420/16328/22
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради прийняти рішення за заявами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 02.08.2022 року за №Ф1-117229-ю/л, №Ф1-117209-ю/л, №Ф1-117233-ю/л про надання узгодження на розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв.м на період роботи 5 років по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 02.08.2022 року через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради із заявами №Ф1-117229-ю/л, №Ф1-117209-ю/л, № Ф1-117233-ю/л щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресами: АДРЕСА_1 строком на п`ять років.

Водночас листами Суворівської районної адміністрації ОМР від 01.09.2022 року №01-05-4/327вх, №01-05-4/328вх, №01-05-4/326вх позивачу було відмовлено у видачі листів-рішень про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на те, що відповідачем була ініційована розробка схеми благоустрою пішохідної зони вул.Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя АДРЕСА_2 , з установкою елементів благоустрою, з урахуванням потреб мешканців прилеглих будинків, а тому розміщення додаткових елементів вуличної торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 не є можливим.

ОСОБА_1 не погоджується із зазначеною відмовою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст. 262 КАС України.

22.12.2022 року від Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що ним було правомірно відмовлено позивачу у погодженні розміщення елементів вуличної торгівлі, оскільки Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради була ініційована розробка схеми благоустрою пішохідної зони вул. Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя АДРЕСА_2 , з установкою елементів благоустрою, з урахуванням потреб мешканців прилеглих будинків, а тому розміщення додаткових елементів вуличної торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 не є можливим.

Також відповідач у відзиві посилається на те, що з кінця 2019 року та протягом 2020-2022 років на адресу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надходять постійні скарги громадян, мешканців будинку АДРЕСА_1 та інших мешканців будинків по АДРЕСА_1 на незадовільні умови проживання, які пов`язанні з встановленням елементів вуличної торгівлі, засмічення та порушення Правил благоустрою м. Одеси та прохання недопущення вуличної торгівлі на тротуарі пішохідній зоні уздовж вул. Генерала Бочарова.

Крім того, відповідачем зазначено про скаргу, зокрема, ОСОБА_2 - голови ЖБК «Ленінський-32» по вулиці Генерала Бочарова, 41 від 11.12.2019 (щодо припинення торгівлі та становлення лотків біля будинку), від 18.09.2020 року (зборони торгівлі в пішохідній зоні уздовж вул. Генерала Бочарова, 41 та 43 та демонтажу металевої конструкції ФОП ОСОБА_1 ), від 11.05.2021 року (стихійної торгівлі та торгівлі з лотків уздовж вулиці) та ін.

Позивачем 26.12.2022 до суду подана відповідь на відзив, у якій останній просив суд задовольнити позовні вимоги та зазначив, що правове обґрунтування, яким керується відповідач, не надає право відмовляти одній фізичній особі-підприємцю та надавати згоду (позитивні листи-рішення) іншій фізичній особі-підприємцю. Також ФОП ОСОБА_1 зазначає, що у своїх скаргах ОСОБА_2 вказувала на встановлення елементу вуличної торгівлі на пожежному в`їзді, який перешкоджає проїзду пожежної техніки до будівлі їх багатоповерхового будинку, що може спричинити негативні наслідки. Проте це не відповідає дійсності. Так згідно з листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 07.07.2020 року за №16/138-152/02 щодо надання інформації відносно схематичного позначення пожежних проїздів до багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 та відповідно до наданих документів та схем оперативного плану пожежогасіння лоток ФОП ОСОБА_1 розташовано не на пожежному в`їзді до багатоповерхового будинку та спецтехніки, що не заважає проїзду пожежної спецтехніки. Позивач просить звернути увагу на зміст інших звернень мешканців АДРЕСА_1 , які не стосуються його підприємницької діяльності, а стосується залишення сміття на АДРЕСА_1 після стихійних торговців. Також позивач зауважує, що йому протягом строку здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 та 43 жодного разу не було зроблено зауважень Суворовською РА щодо порушення санітарно-технічного стану та Правил благоустрою території міста Одеси.

24.01.2023 року від Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 16.04.2008 року зареєстрований Суворівською районною адміністрацію Одеської міської ради, як фізична особа-підприємець за №2 069402.

02.08.2022 року позивач через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради із заявами №Ф1-117229-ю/л, №Ф1-117209-ю/л, № Ф1-117233-ю/л щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресами: АДРЕСА_1 строком на п`ять років.

Водночас листами Суворівської районної адміністрації ОМР від 01.09.2022 року №01-05-4/327вх, №01-05-4/328вх, №01-05-4/326вх позивачу було відмовлено у видачі листів-рішень про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на те, що відповідачем була ініційована розробка схеми благоустрою пішохідної зони вул. Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя вул. Семена Палія, 118, з установкою елементів благоустрою, з урахуванням потреб мешканців прилеглих будинків, а тому розміщення додаткових елементів вуличної торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 не є можливим.

Разом з тим, позивач не погоджується із зазначеною відмовою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та вважаючи її протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в адміністративній справі №420/16328/22.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Таким чином, вільний розвиток підприємства є одним з атрибутів цивільного суспільства, що дає право кожному громадянину власними силами поліпшити свій добробут та добробут свої родини.

За приписами ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначають положення ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року за №2807-IV (надалі - Закон №2807-IV), який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Положеннями статті 1 Закону №2807-IV передбачено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України №2807-IV благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (ч.1 ст.5 Закону №2807-IV).

Зі змісту статті 10 Закону №2807-IV вбачається, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ст. 13 Закону №2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено ст. 14 Закону №2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 21 Закону №2807-IV елементами (частинами) об`єктів благоустрою є:

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;

4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;

5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;

6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;

7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;

8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;

9) малі архітектурні форми;

10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 35 Закону №2807-IV технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об`єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту.

Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником.

На виконання наведених вище положень Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 29 жовтня 2012 року №550 затвердило Інструкцію з проведення технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населених пунктів (далі - Інструкція №550).

Згідно з п.п. 1.1-1.3 ця Інструкція розроблена з метою проведення технічної інвентаризації та паспортизації об`єктів благоустрою населених пунктів.

Ця Інструкція визначає порядок проведення робіт з технічної інвентаризації та паспортизації парків (гідропарків, лугопарків, лісопарків, парків культури та відпочинку, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва, спортивних, дитячих, історичних, національних, меморіальних та інших), рекреаційних зон, садів, скверів та майданчиків, пам`яток культурної та історичної спадщини, майданів, площ, бульварів, проспектів, вулиць, доріг, провулків, узвозів, проїздів, пішохідних та велосипедних доріжок, пляжів, кладовищ, інших територій загального користування; прибудинкових територій; територій будівель та споруд інженерного захисту територій; територій підприємств, установ, організацій та закріплених за ними територій на умовах договору, а також інших об`єктів благоустрою в межах населеного пункту (крім земельних ділянок, на яких розташовано вказані об`єкти).

Під паспортизацією об`єктів благоустрою слід розуміти складання технічних паспортів об`єктів благоустрою за результатами їх інвентаризації; під технічною інвентаризацією об`єктів благоустрою - сукупність заходів з обстеження, спрямованих на підтвердження наявності об`єктів нерухомого майна, елементів благоустрою та оцінку їх технічного стану, а також наявності інженерних мереж на об`єкті благоустрою.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №550 технічна інвентаризація та паспортизація об`єктів благоустрою проводяться власником, балансоутримувачем або виконавцем на підставі договору із замовником або самостійно.

Пунктом 1.5 Інструкції №550 передбачено, що технічна інвентаризація об`єктів благоустрою може бути плановою або позаплановою. Планова технічна інвентаризація повинна проводитись згідно з планами, затвердженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011року №3038-VI містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Рішенням Одеської міської ради від 09 жовтня 2013 року №3961-VІ було затверджено Правила розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м.Одесі (далі Правила), п.1.1 яких зазначено, що правила регулюють відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, незалежно від форм власності, які виникають в процесі розміщення та експлуатації тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі, також - ТС) та елементів вуличної торгівлі (далі, також - ЕВТ) на території міста Одеси.

Пунктом 1.2 Правил №3961-VI передбачено, що вони регулюють відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, незалежно від форм власності, які виникають в процесі розміщення та експлуатації тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів торгівлі.

Положеннями п. 1.4 Правил зазначено, що елементи вуличної торгівлі - це окремо розташовані торгівельні автомати, лотки, ємності, торговельне обладнання, низькотемпературні прилавки, інші пристрої для роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності, платіжні термінали, паркомати, споруди соціально-культурного чи іншого призначення, що не відносяться до ТС, відкриті (літні) майданчики, у складі яких відсутні помости, огорожі, намети, шатри; лист-рішення письмове повідомлення яке надається особі, яка подала заяву на розміщення елементу торгівлі, відповідною за територіальною ознакою місця розміщення елементу торгівлі районною адміністрацією Одеської міської ради.

Також, зі змісту п. 13.1 Правил вбачається, що встановлення та розміщення елементів торгівлі здійснюється на підставі позитивної відповіді у вигляді листа-рішення та договору на право тимчасового користування місцями для розташування елементів торгівлі, який укладається з Уповноваженим органом.

Заявник, який має намір встановити елемент торгівлі, звертається до відповідної районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про можливість розміщення елемента торгівлі, до якої додається фотофіксація місця розташування з прив`язкою до місцевості та інформація про тип, розміри та спосіб розміщення елемента торгівлі, а також реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація та таке інше). У разі надання заяви фізичною особою-підприємцем, або юридичною особою додатково надається витяг або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідність намірів щодо місця розташування елемента торгівлі положенням діючого законодавства, державним стандартам та актам органів місцевого самоврядування м.Одеси визначає відповідна районна адміністрація Одеської міської ради, яка протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви та доданих до неї документів зобов`язана письмово листом-рішенням проінформувати Заявника щодо можливості розміщення елемента торгівлі на запропонованому місці, або надати мотивовану відмову щодо реалізації намірів розміщення елемента торгівлі та повернути всі подані ним документи.

У разі отримання листа-рішення, яке є дійсним протягом тридцяти календарних днів із дня реєстрації заяви про можливість розміщення елементів торгівлі, Заявник в межах зазначеного строку звертається до Уповноваженого органу через управління надання адміністративних послуг із заявою про укладання договору на право тимчасового користування місцем для розташування елемента торгівлі.

Крім того, п. 13.6 Правил передбачено, що підставами для відмови у розміщенні елементу торгівлі є: подача неповного пакету документів, зазначених в п. 13.5. цих Правил; в поданих документах виявлено недостовірну інформацію. Зазначені підстави не є вичерпними.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що підставами для відмови відповідною районною адміністрацією Одеської міської ради у видачі відповідного дозволу на розміщення елементу торгівлі можуть бути не лише подання неповного пакету документів та виявлення недостовірної інформації в ньому, а й інші суттєві обставини, зокрема, локального характеру, що впливають на вирішення питання розміщення елементу торгівлі та узгоджуються з загальними принципами та цілями благоустрою населених пунктів.

На думку суду, в контексті спірних правовідносин та з урахуванням змісту ст. 20 Закону №2807-IV, згідно якої організацію благоустрою населених пунктів забезпечують, зокрема, органи місцевого самоврядування, Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради належать відповідні повноваження щодо певного вирішення вказаних питань на власний розсуд, однак, не свавільно та із зазначенням конкретних підстав, наявності не/можливості (не/доцільності) розміщення елементу торгівлі у певному місці, зокрема, з урахуванням фактичних обставин та умов, що склались на місці бажаного розміщення елементу торгівлі.

Наведені висновки також відповідають положенням ст. 40 того ж Закону, згідно яких самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом, зокрема, проведення перевірок території; розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

При цьому слід зазначити, що статтею 2 Закону передбачено, що благоустрій населених пунктів передбачає, зокрема, розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 14 Закону).

В той же час суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є, зокрема, справедливе вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Так, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (ст.2 КАС України).

Так з матеріалів справи вбачається, що позивачу листами-рішеннями було відмовлено у наданні узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на те, що відповідачем була ініційована розробка схеми благоустрою пішохідної зони вул. Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя вул. Семена Палія, 118, з установкою елементів благоустрою, з урахуванням потреб мешканців прилеглих будинків.

Водночас, як вбачається з листа Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради від 06.09.2022 року №01-13/22зпі, наданого на інформаційний запит позивача щодо інформації в частині ініціювання органами місцевого самоврядування розробки схеми благоустрою пішохідної зони вул. Генерала Бочарова на ділянці Кримського бульвару до перехрестя вул. Семена Палія, 118, в Департаменті відсутня інформація щодо розміщення будь-яких елементів благоустрою за вищевказаною адресою.

При цьому відповідачем у оскаржуваних рішеннях та відзиві на адміністративний позов, не було жодним чином конкретизовано, в чому саме намір позивача щодо місця розташування елемента торгівлі не відповідає вимогам діючого законодавства, державним стандартам та актам органів місцевого самоврядування м. Одеси. Крім того, зазначених документів, зокрема, схеми розміщення елементів вуличної торгівлі на спірній території, не було надано також і до суду.

Щодо посилання відповідача на скарги мешканців прилеглих територій на господарську діяльність позивача, суд зауважує наступне.

Так, ряд скарг, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву (зокрема від 25.06.2020 року, 17.12.2020 року, 30.12.20202 року, 04.01.2021 року) стосуються загальної проблеми утворення стихійної торгівлі у зазначеній місцевості та прохання відповідача вжити відповідні заходи для її вирішення, а не конкретно діяльності позивача та порушення ним відповідних санітарних чи інших норм.

Більш того суд враховує посилання позивача (чого не спростовано відповідачем), що відносно нього не було винесено жодного припису про усунення порушень санітарно-технічного стану та протоколів про накладення адміністративних штрафів, що свідчить про те, що ним не вчинялись відповідні порушення, про які вказує відповідач.

Крім того позивачем було надано до суду відповідні документи, з яких вбачається вжиття ним самостійно заходів щодо боротьби з стихійною торгівлею, а саме звернення до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування із відповідними скаргами.

Щодо скарги від місцевих жителів від 22.11.2022 року, то суд зауважує, що така скарга надійшла до Суворовської РА вже після прийняття нею оскаржуваних рішень та не могла жодним чином вплинути на їх прийняття.

Також суд зауважує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року по справі №420/7442/21 також надавалась оцінка доводам відповідача щодо скарг місцевих жителів.

Зокрема, судом було проаналізовано звернення голови ЖБК «Ленінський-32» Пташковської Т.С. від 18.09.2020 року, в якому вказано про заблокування позивачем проїзду через влаштовані продовольчі стійки біля будинку на вул. Генерала Бочарова 4. Однак у справі №420/7442/21 вказано, що відповідно до оперативного ситуаційного плану пожежогасіння по вул. Бочарова 41, затвердженого начальником Суворовського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області, лоток ФОП ОСОБА_1 розташований не на пожежному в`їзді до багатоповерхового будинку та спецтехніки.

Що стосується тверджень у заяві про блокування проїзду до будинку машинами та встановлення знаку «Стоянка автотранспорту заборонена», то жодним належним доказом причетність до цього саме позивача не підтверджено.

Інші посилання позивача та відповідача, покладені в обґрунтування правових позицій, не впливають на висновки суду в даній адміністративній справі.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про необхідність визнання протиправними та скасування листів-рішень Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог позивача зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради прийняти рішення за заявами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 02.08.2022 року за №Ф1-117229-ю/л, №Ф1-117209-ю/л, №Ф1-117233-ю/л про надання узгодження на розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв.м на період роботи 5 років по вул. Генерала Бочарова, 43, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 року по справі №855/150/19.

Водночас, суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з метою захисту прав позивача в адміністративній справі №420/16328/22 суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру суд вважає за необхідне з вищенаведених підстав відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що позивачем було надані до суду квитанції про сплату судового збору на загальну суму 5954,40 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м.Одеса, просп. Добровольського, 106) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 5954,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький