Справа № 640/9370/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9370/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018 та виплачувати у подальшому пенсію починаючи з 15.09.2017 на поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2022позов задоволено:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2018 та виплачувати у подальшому пенсію починаючи з 15.09.2017 на поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України».

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для поновлення нарахування пенсії відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Позивач 05.12.1991 виїхав до Ізраїлю, у зв`язку з чим був знятий з реєстрації.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 №752/21154/17 зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком та виплачувати у порядку визначену діючим законодавством України з дати звернення з заявою з 15.09.2017.

Голосіївським районним суду м. Києва 05.09.2018 на виконання рішення від 29.11.2017 №752/21154/17 видано виконавчий лист.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 у згаданій справі замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, а саме замінено Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Позивач 14.01.2019 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про виплату пенсії через Відділення поштового зв`язку «м. Київ 28» ПАТ «Укрпошта», проте листами від 05.03.2019 та 15.04.2019 відповідач відмовив з підстав, що ОСОБА_1 проживає на території Ізраїль, у зв`язку із чим потрібно відкрити рахунок в банківській установі для виплати належних сум пенсії.

ОСОБА_1 04.07.2019 шляхом направлення засобами поштового зв`язку, звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві і заявою про виплату пенсії або грошової допомоги на банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк».

ГУ ПФУ в м. Києві 29.07.2019 повідомило представника позивача про те, що для перерахування пенсії на рахунок в установі банку уповноважений банк має право самостійно передати заяву ОСОБА_1 до відповідних органів ПФУ або позивач повинен подати заяву особисто до відділу обслуговування громадян №1 за адресою: м.Київ, вул.. Антоновича,70 .

Вимогою державного виконавця від 10.09.2019 №57846987/4 було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність відкрити рахунок у банківській установі для виплати належних сум пенсій та повідомити відділ у 10 денний строк з дня отримання даної вимоги та надати документи, що підтверджують про відкриття рахунку у банківській установі та направлення відомостей про відкриття рахунку до ГУ ПФУ в м. Києві.

Представником позивача 14.06.2019 подано відповідь на вимогу державного виконавця до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у м. Києві про виконання вимоги з копією заяви про виплату пенсії та копією банківської картки.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» 01.10.2019 через уповноваженого представника звернулось до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про виплату пенсії або грошової допомоги ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк».

Адвокатом позивача 04.10.2019 направлено адвокатський запит до ГУ ПФУ в м. Києві щодо виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 №752/21154/17 та у разі невиконання надати вичерпні підстави.

Відповідач 15.10.2019 повідомив, що заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує вік, та документа, визначеного законодавством для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Також відповідач повідомив позивача про те, що особовий рахунок ОСОБА_1 закрито «до з`ясування».

Листом від 03.12.2019 відповідач повернув заяву ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» у зв`язку з тим, що станом на 28.11.2019 виплату пенсії призупинено.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 20.01.2020 №2600-0404-8/1906 повідомило ОСОБА_1 що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача у населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Нараховані кошти за період 15.07.2017-31.08.2018 були забезпечені на виплату через поштове відділення 03028 та згідно відривних талонів поштового відділення не були тримані. З 01.10.2018 виплата пенсії припинена, для поновлення виплати необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян №1 за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 70 із заявою та документом що посвідчує особу, а також надати заяву на виплату пенсії у банківській установі.

23.01.2020 та 01.03.2020 позивач засобами поштового зв`язку звертався із заявами до ГУ ПФУ в м. Києві про поновлення виплати пенсії з додатками копія паспорта, ІПН ОСОБА_1 та заявою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» про виплату пенсії або грошової допомоги.

Представником позивача 04.03.2020 направлено адвокатський запит до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням надати інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії.

Відповідач 13.03.2020 на адвокатський запит повідомив, що заява про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за пенсією повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання та вік, а у разі подання заяв від імені інших осіб - додатково надає документи, що підтверджують її повноваження. Зазначає, що представництво за довіреністю, яке ґрунтується на договорі, не є представництвом за законом.

Позивач вказує, що починаючи з 29.11.2017 і станом на момент звернення до суду з даним позовом, призначеної пенсії не отримує, постанову суду було виконано частково, зокрема призначено пенсію, грошові кошти нараховано на рахунок, проте виплата пенсії припинена та не здійснювалась.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що під час звернення до відповідача з заявою про поновлення пенсії позивачем було надано всі документи, необхідні для призначення/перерахунку пенсії.

Також суд вказав, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку заяви про виплату пенсії на банківський рахунок.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України № 137-V від 14.09.2006, яка набрала чинності з 01.02.2007 визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши зазначену Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Згідно статті 12 Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються, зокрема, започаткувати систему соціального забезпечення або підтримувати її функціонування; підтримувати систему соціального забезпечення на задовільному рiвнi, принаймні на такому, який дорівнює рівню, необхідному для ратифікації Європейського кодексу соціального забезпечення; вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх i багатосторонніх угод або в інший спосіб i відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення, серед іншого, рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні № 2-р/2019 від 04.06.2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012р.). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011.

Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Людина вступає в пенсійні правовідносини для реалізації свого права на отримання пенсійного забезпечення і такі відносини, за загальним правилом, мають безстроковий характер.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі №804/3217/18 сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах: «право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні».

Тому, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон).

Згідно із статтею 1 цього Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 47 вказаного Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м.Києві (далі органи Пенсійного фонду) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі одержувачі), а у разі їх смерті на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках визначає Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 (далі - Порядок № 1596).

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених зазначеним Порядком, та на підставі договорів, що укладаються:

- між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення;

- між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду.

Згідно із пунктом 4 зазначеного Порядку виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Відповідно до пунктів 8, 9 згаданого Порядку поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Згідно з пункту 10 цього Порядку заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

За змістом пунктів 12, 13 вказаного Порядку органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають:

- списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках;

- опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.

Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цього пункту.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є додатком № 1 до вказаного Порядку), яка може бути подана пенсійному органу відповідно до пункту 10 зазначеного Порядку двома шляхами, а саме:

- особисто пенсіонером до органу ПФ України;

- від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у пункті 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1), яким передбачено, що заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком № 1596.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачу на виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 у справі №752/21154/17 з 15.09.2017 призначено пенсію за віком.

У подальшому, позивачем на адресу відповідача було направлено засобами поштового зв`язку заяву за формою, затвердженою додатком №1 до Порядку №1596, в якій зазначено про відкриття банківського рахунку в банківській установі України та його реквізити для здійснення перерахування пенсійних виплат - поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Державний експортно-імпортний банк України». Уповноваженим банком - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» також надавалися відповідачу заяви позивача про виплату пенсії.

Однак, не здійснивши нарахування позивачу пенсії на визначений ним банківський рахунок, відповідач вважав, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про виплату пенсії.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що відповідач не заперечує факт того, що підпис у заяві про виплату пенсії належить позивачу, а також не спростовує належне здійснення ідентифікації позивача уповноваженим банком.

У зв`язку із цим, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було отримано заяву позивача про виплату пенсії на поточний банківський рахунок у спосіб, передбачений Порядком № 1596, зокрема від установи уповноваженого банку.

Щодо іншого визначеного Порядком № 1596 способу подання заяви, то колегія суддів звертає увагу, що норми Закону №1058-IV не обмежують право особи на отримання пенсії фактом відсутності її особистої явки до пенсійного органу для подання заяви.

Не врегулювання на законодавчому рівні випадків, за яких особа об`єктивно не взмозі точно виконати приписи затвердженої Урядом процедури звернення за виплатою пенсії, зокрема не взмозі особисто з`явитися до уповноважених органів, з огляду на її відсутність на території України, не може позбавляти таку особу права на отримання пенсії. У такому випадку вимога особистої явки фактично порушує гарантоване Конституцією України право особи на соціальний захист з боку Держави.

Отже, колегія суддів зазначає, відсутність у позивача місця проживання в Україні за даних обставин не може бути перешкодою для виплати йому нарахованої пенсії на відкритий рахунок в обраній установі уповноваженого банку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції робить висновок, що позивачем дотриманий порядок подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, а тому відмова відповідача у виплаті пенсії на визначений нею банківський рахунок є протиправною.

Зміна у квітні 2021 року порядку фінансування виплати пенсій, не знімає з відповідача обов`язку здійснити позивачу спірні виплати з 15.09.2017.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що напрями використання коштів Пенсійного фонду України визначені у статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає можливості здійснення витрат на сплату судового збору.

Оцінюючи наведені доводи колегія суддів враховує, що згідно з частиною першою статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на: фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду .

Таким чином вказаний Закон прямо передбачає можливість використання коштів на фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що спеціальною нормою права, яка регулює порядок розподілу судових витрат, є стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), яка прямо передбачає, що судові витрати позивача, понесені у зв`язку з розглядом цієї справи, належить стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відмови позивачу у виплаті пенсії на визначений ним банківський рахунок.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких