Справа № 240/7961/22
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7961/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

28 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021, виходячи із грошового забезпечення станом на звільнення зі служби - 30.09.2021.

Також, позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплати йому грошову компенсацію за 3 (три) дні невикористаної основної та додаткової відпустки за період 2015-2021, виходячи із грошового забезпеченні станом на день звільнення зі служби 30.09.2021; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатній ОСОБА_1 грошову компенсацію за 4 (чотири) дні невикористаної додаткової відпустки за період 2015-2021, виходячи із грошового забезпечення і станом на день звільнення з служби 30.09.2021; зобов`язати відповідача нарахувати позивачу грошову компенсацію за невикористані 3 (три) дні основної та 10 (десять) днів додаткової відпустки за стаж служби в поліції, виходячи із грошового станом на день звільнення зі служби - 30.09.2021; зобов`язати відповідача зробити компенсації за 8 днів невикористаної відпустки за 2021 рік, яку йому виплатили та доплатити виходячи із грошового забезпечення, з урахуванням середньоденної заробітної плати та середньомісячної заробітної плати з урахуванням індексації станом на день звільнення зі служби - 30.09.2021.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби у поліції за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 30.09.2021.

Зобов`язано Головне управління національної поліції України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 діб невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2021 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 30.09.2021.

Зобов`язано Головне управління національної поліції України в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 8 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.09.2021 №359 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції через хворобу.

Згідно довідки Головного управління національної поліції України в Житомирській області від 29.11.2021 № С- 337/12/01-2021 за період проходження служби в поліції кількість діб невикористаних позивачем відпусток складає: за 2015 рік - 3 доби; за 2016 рік - 0 діб; за 2017 рік - 0 діб; за 2018 рік - 0 діб; за 2019 рік - 0 діб; за 2020 рік - 0 діб; за 2021 рік - використано 25 діб основної щорічної відпустки.

Листом від 08.12.2021 № 89зі/29/105/05-2021 відповідач повідомив, що виплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у 2015-2020 роках відповідно до п. 10 ст. 93 України від 02.07.2015 №580-8 "Про Національну поліцію" та п. 8 р. 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260, поліцейським, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація за невикористану у році звільнення відпустку. Виплата компенсації за невикористані відпустки у минулих роках нормами спеціального законодавства непередбачена.

Згідно наказу ГУНП в Житомирській області від 30.09.2021 №359 о/с зі змінами (наказ №397 о/с від 22.10.2021 року) позивача звільнено з виплатою компенсації за 8 діб невикористаної відпустки у 2021 році, яка складі 3828,69 грн. Зазначена сума коштів виплачена 27.10.2021 шляхом перерахування на його картковий рахунок у АБ "Укргазбанк" після утримання обов`язкових податків і зборів.

Листом від 03.02.2022 №24зі/29/105/05-2022 відповідач повідомив, що ГУНП в Житомирській області немає правових підстав для виплати йому компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у 2015 - 2020 роках.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки неправомірною, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що норми частини десятої ст.93 Закону №580 та абз.8 п.8 Розділу III Порядку №260 не визначають вид такої відпустки, а наводять загальне поняття невикористаної в році звільнення відпустки.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У випадку звільнення поліцейських з органів НП України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Отже, позивач при звільненні зі служби в Національної поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним основну та додаткові відпустки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015 до 2021 років.

Щодо позову в частині нарахувати та виплатній ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у 2020 році 4 дні та у 2021 році - 3 дні, що співпадають з періодами втрати працездатності, суд першої інстанції зазначив насупне.

Наказом ГУНП в Житомирській області №220 о/с від 03.08.2020 позивачу надано додаткову відпустку за 2020 рік з 03.08.2020 по 13.08.2020.

Згідно листа ДУ "ТМО МВС по Житомирській області" з 04.08.2020 по 07.08.2020 за записами медичної документації позивач перебував на лікарняному.

Також наказом ГУНП в Житомирській області №209 о/с від 02.07.2021 позивачу надано відпустку за 2021 рік з 19.07.2021 по 12.08.2021. Під час перебування у вказаній відпустці, з 10.08.2021 по 28.08.2021 позивач перебував на лікуванні в ДУ "ТМО МВС по Житомирській області".

Отже, невикористана основна та додаткова відпустка позивача становить:

- 3 дні у 2015 році;

- 4 дні у 2020 році;

- 3 дні (основної) та 10 днів (додаткової за стаж служби) у 2021 році.

Відповідач обґрунтовуючи підстави незарахування до невикористаних днів відпустки дні перебування на лікарняному вказує, що з рапортами про продовження відпустки чи її перенесення у зв`язку із хворобою позивач не звертався, листки непрацездатності до відділу кадрів не надавав, а лист медичної установи не може бути доказом перебування на лікарняному.

Водночас позивач стверджує, що листки непрацездатності не може надати до суду, оскільки здавав у відділ кадрів за місцем служби.

На підтвердження обставин перебування на лікарняних надав лист ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №238/33/26-2022 від 10.02.2022.

Жодних доказів на спростування факту перебування позивача на лікарняних, відповідачем не надано.

Здійснивши системний аналіз позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 2015-2021 роки у загальній кількості 20 діб, виходячи із грошового забезпеченні станом на день звільнення зі служби 30.09.2021.

Щодо перерахунку компенсації за 8 днів невикористаної відпустки за 2021 рік, з урахуванням середньоденної заробітної плати та середньомісячної заробітної плати з урахуванням індексації станом на день звільнення зі служби - 30.07.2021 суд першої інстанції зазначає, що відповідно до довідки ГУНП в Житомирській області заробітна плата позивача за серпень 2021 року становить 15693,83 грн, за вересень - 15784,99 грн, середньомісячна - 15739,41 грн, а середньоденна - 516,05 грн.

Згідно листа від 03.02.2022 розмір компенсації позивачу 8 днів відпустки становить 3828,69 грн, з розрахунку місячної заробітної плати 14357,59 грн.

Відтак одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення станом на день звільнення - 15784,99 грн на 30 календарних днів.

Отже, одноденний розмір грошового забезпечення становить 524,65 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважає належним способом захисту порушеного права, зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за невикористані дні відпустки за 2021 рік з урахуванням наведених вище висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

У відповідності до ст.4 ЗУ "Про відпустки" передбачено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно з ч.1 ст.24 ЗУ "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII.

Відповідно до ч.1 ,3 ст.59 ЗУ "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ст.60 ЗУ "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами..

Відповідно до ч.1, 2 ст.92 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Як передбачено ч.1-4 ст.93 ЗУ "Про Національну поліцію" тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.8-11 ст.93 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з ч.1, 2 ст.94 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Як передбачено п.3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7,8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. При цьому, законом не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями ЗУ "Про Національну поліцію" і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, колегія суддів вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації за усі дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки за 2015, 2020-2021 роки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20 та від 23 вересня 2021 року у справі № 520/12296/2020.

Крім того, як вказав Верховний Суд в своїй постанові від 07 травня 2020 у справі №360/4127/19 положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за усі невикористані дні додаткової відпустки.

Щодо вимог адміністративного позову в частині тимчасової втрати працездатності під час використання щорічних відпусток, а саме компенсації відпусток за ці дні, колегія суддів зазначає наступне.

Втрата працездатності засвідчується листом непрацездатності, згідно Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455.

В свою чергу позивач зазначив, що здав листки непрацездатності до відділу кадрів Головного управління Національної поліції в Житомирській області, а тому не може надати їх до суду. На підтвердження обставин перебування на лікарняному надав довідку ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області".

Згідно листа ДУ "ТМО МВС по Житомирській області" з 04.08.2020 по 07.08.2020 та з 10.08.2021 по 28.08.2021 за записами медичної документації позивач перебував на лікарняному.

Наказом ГУНП в Житомирській області №220 о/с від 03.08.2020 позивачу надано додаткову відпустку за 2020 рік з 03.08.2020 по 13.08.2020. Також наказом ГУНП в Житомирській області №209 о/с від 02.07.2021 позивачу надано відпустку за 2021 рік з 19.07.2021 по 12.08.2021.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник заперечує даний факт та наголошує, що посилання ОСОБА_1 на те, що останній здавав листи непрацездатності до канцелярії УКЗ Г`УНП в Житомирській області ніяким доказом не підтверджується.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджує їх доводи в частині відсутності наданих листків непрацездатності.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що в період відпустки з 19.07.2021 по 12.08.2021, позивач перебував на лікарняному (під час відпустки) лише з 10.08.2021 по 12.08.2021. В свою чергу, період з 13.08.2021 по 28.08.2021 позивач повинен був перебувати на роботі. Отже, з урахуванням вказаного відповідач мав би надати суду докази щодо табелю робочого часу позивача за період з 13.08.2021 по 28.08.2021 на підтвердження відсутності позивача на роботі або факту присутності позивача у вказаний період на робочому місці. В свою чергу, таких доказів суду надано не було.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено ненадання позивачем листків непрацездатності до Головного управління Національної поліції в Житомирській області за періоди з 04.08.2020 по 07.08.2020 та з 10.08.2021 по 28.08.2021.

Щодо доводів відповідача в частині перерахунку компенсації за 8 днів, з урахуванням індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.94 ЗУ "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", згідно з статтею 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.1 ст.2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація є обов`язковою виплатою та входить до грошового забезпечення згідно із частиною 1 статті 2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", відповідно має враховуватись при розрахунку компенсації за невикористану відпустку, а тому заперечення відповідача в цій частині не приймаються судом.

Крім того, з довідки вбачається, що усі складові грошового забезпечення мають постійний характер, а тому в силу пункту 3 розділу І та пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 включаються до грошового забезпечення для проведення розрахунку компенсації за невикористану відпустку.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права, є зобов`язання ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 8 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів в межах ч.1 ст.308 КАС України вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.