Справа № 345/93/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2023 р. справа № 345/93/23
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.01.2023 справу №345/93/23 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Калуської міської ради про ненадання постійної допомоги інваліду І групи та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є особою з інвалідністю І-ї групи. Зазначено, що згідно довідки МСЕК від 06.06.2022 серії 12ААВ №762487, та діючого законодавства України, позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи повинен надаватись постійний сторонній догляд. Надаватись такі послуги можуть як на професійній основі, а саме - суб`єктами, які наявні в Реєстрі надавачів соціальних послуг, так і членами сім`ї, які не мають спеціальної підготовки, але проживають разом з особою та мають спільний побут. Щодо надання постійного стороннього догляду позивач звертався до відповідача 3-ри рази. В заяві просив призначити надавачем послуг свого сина ОСОБА_2 , який фактично проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , хоча ОСОБА_2 зареєстрований по іншій адресі - АДРЕСА_2 . Однак, відповідачем було відмовлено позивачу у наданні такої допомоги, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 разом з позивачем не проживає. Вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи, у наданні постійного стороннього догляду надавачем постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , чим позбавив позивача можливості вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки серії 12 ААВ №762487 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №860 від 06.06.2022 є особою з інвалідністю I групи (а.с.10, 11).
За результатом обстеження за адресою АДРЕСА_1 , 18.11.2022 фахівцями Управління соціального захисту населення Калуської міської ради складено акт про проведення обстеження сім`ї №414. Згідно акта від 18.11.2022 №414 фізична особа, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі - ОСОБА_2 ; особа, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі - ОСОБА_1 . Відповідно до висновків-рекомендацій вказаного акта від 18.11.2022 №414 про призначення (не призначення) компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі: 16.11.2022 о 8 год. 10 хв. та 18.11.2022 о 13 год. 40 хв. підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 не було змоги, бо п. Віталія в помешканні не було.
За результатом розгляду заяви ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 03.11.2022 відповідачем прийнято рішення "Про призначення компенсації" від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 немає права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї.
У відповідності до акту про встановлення факту проживання КП "УК Добродім" від 21.07.2022 №19 ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , але не зареєстрований (а.с.9).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України "Про соціальні послуги" від 17.01.2019 №2671-VIII (надалі - Закон №2671-VIII).
Соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України (пункт 17 статті 1 Закону №2671-VІІІ).
Отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги (пункт 10 статті 1 Закону №2671-VІІІ).
Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону №2671-VIII надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.
Реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг (пункт 6 статті 1 Закону №2671-VIII).
Згідно частини 3 статті 13 Закону №2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
У відповідності до частини 6 статті 13 Закону №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю;
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Отже, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до Закону України "Про соціальні послуги" без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та, серед визначених, є особами з інвалідністю I групи.
Частиною 7 статті 13 Закону №2671-VIII визначено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
У відповідності до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (надалі - Порядок від 23.09.2020 №859), цей Порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (далі - соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі) та є:
особами з інвалідністю I групи;
дітьми з інвалідністю;
громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1161 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 9, ст. 306).
Відповідно до пункту 5 Порядку від 23.09.2020 №859 до складу сім`ї фізичної особи, яка звертається за призначенням компенсації, включаються чоловік, дружина, діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю. При цьому діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування. До складу сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги, що звертається за призначенням компенсації, не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні, та непрацездатні особи.
Згідно пункту 3 Порядку від 23.09.2020 №859 компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідно до пункту 14 Порядку від 23.09.2020 №859, для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу.
Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.
З огляду на пункт 3 Порядку від 23.09.2020 №859 у розумінні пункту 14 цього Порядку під фахівцями уповноваженого органу маються на увазі фахівці структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Однак, КП "УК Добродім" не відноситься до фахівців уповноваженого органу, що складають акт про проведення обстеження сім`ї для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею, визначених пунктом 14 Порядку від 23.09.2020 №859.
Оскільки КП "УК Добродім" не відноситься до фахівців уповноваженого органу, що складають акт про проведення обстеження сім`ї для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею, визначених пунктом 14 Порядку від 23.09.2020 №859, то посилання позивача на акт КП "УК Добродім" від 21.07.2022 №19 є безпідставними.
Як встановлено, за результатом обстеження за адресою АДРЕСА_1 , 18.11.2022 фахівцями Управління соціального захисту населення Калуської міської ради складено акт про проведення обстеження сім`ї №414. Згідно акта від 18.11.2022 №414 фізична особа, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі - ОСОБА_2 ; особа, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі - ОСОБА_1 . Відповідно до висновків-рекомендацій вказаного акта від 18.11.2022 №414 про призначення (не призначення) компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі: 16.11.2022 о 8 год. 10 хв. та 18.11.2022 о 13 год. 40 хв. підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 не було змоги, бо п. Віталія в помешканні не було.
Відповідно до статті 21 Закону №2671-VIII рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону (Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад) (частина 1).
За результатом розгляду заяви ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 03.11.2022 відповідачем прийнято рішення "Про призначення компенсації" від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 немає права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї.
Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку (частина 4 статті 21 Закону №2671-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів оскарження рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 немає права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї, суду не надано.

Отже, є чинним рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 немає права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Згідно змісту позовних вимог позивач визначає позивні вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Калуської міської ради надати позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи, постійний сторонній догляд та призначити надавачем постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , як основні та похідні позовні вимоги, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до матеріалів справи, основною вимогою в спірних правовідносинах є надання Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради позивачу ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю І-ї групи, постійного стороннього догляду, проте позивач не довів наявності обставини звернення саме позивача до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради щодо надання позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи, постійного стороннього догляду.

При цьому, вимога щодо призначення надавачем постійного стороннього догляду сина позивача в даному випадку є похідною від чинного рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 немає права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї, яке прийняте за результатом розгляду заяви сина позивача.

З огляду на вищенаведене, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, однак позивач не довів наявності обставини звернення саме позивача до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради щодо надання позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи, постійного стороннього догляду, а рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 22.11.2022, відповідно до якого, відповідач вирішив, що заявник ОСОБА_2 не має права на державну соціальну допомогу по рішенню акту обстеження матеріально-соціальних умов сім`ї, є чинним, то відсутні підстави для зобов`язання Управління соціального захисту населення Калуської міської ради надати позивачу, як особі з інвалідністю І-ї групи, постійний сторонній догляд та призначити надавачем постійного стороннього догляду сина позивача.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання, при цьому позивачем не доведено протиправної бездіяльності відповідача.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300) про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.