Справа № 640/2174/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2174/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста з позовом до Управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління, відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення про припинення виплати з 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 щорічної та щомісячної адресної соціальної матеріальної допомоги, передбаченої рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 271/271 «Про надання додаткових пільг та гарантій киянам - учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей» (у редакції рішення Київської міської ради від 23 липня 2020 року №52/9131);

зобов`язати Управління поновити виплату щорічної та щомісячної адресної соціальної матеріальної допомоги, передбаченої рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 271/271 «Про надання додаткових пільг та гарантій киянам - учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей» (у редакції рішення Київської міської ради від 23 липня 2020 року № 52/9131) з 01 вересня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю визначених рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 271/271 «Про надання додаткових пільг та гарантій киянам - учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей» (у редакції рішення Київської міської ради від 23 липня 2020 року № 52/9131) підстав для припинення надання позивачу відповідної матеріальної допомоги, в той час як позивач охоплюється переліком, визначеним п. 4 ч. 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі № 754/5189/18 заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задоволено та встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач також є падчеркою ОСОБА_3 , оскільки 08 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та матір`ю позивача - ОСОБА_4 було укладено шлюб.

При цьому, відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 28 липня 2016 року № 6547, ОСОБА_3 набув статус учасника бойових дій.

12 вересня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_1 при те, що вона має право на пільги, встановлені законодавством для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни безстроково.

Починаючи з 01 серпня 2018 року ОСОБА_2 , як піклувальник ОСОБА_1 , а з 10 березня 2021 року (дата виповнення повноліття) і сама ОСОБА_1 мають право на виплату щорічної та щомісячної адресної матеріальної допомоги, передбаченої рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 271/271 «Про надання додаткових пільг та гарантій киянам - учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей» (у редакції рішення Київської міської ради від 23 липня 2020 року № 52/9131), - (далі також - Рішення) та отримувала їх за період з 12 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року.

Водночас, з 01 вересня 2021 року передбачені Рішенням виплати припинились. У зв`язку із цим позивачем було наплавлено відповідні запити до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо виплати допомоги передбаченої зазначеним рішенням Київської міської ради.

У відповідь за звернення ОСОБА_1 третя особа надала відповіді від 13 жовтня 2021 року та від 20 грудня 2021 року у яких зазначається, що виплата щорічної та щомісячної адресної соціальної матеріальної допомоги, передбаченої Рішенням, припинена з 01 вересня 2021 року у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у зв`язку із створенням сім`ї.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, у тому числі, діти померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Водночас, положення вказаної ж норми права визначають, що до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Згідно з п. 3 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740 (далі також - Порядок), до вичерпного переліку членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що наведені приписи законодавства визначають критерії поширення визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» гарантій на особу. При цьому, такі критерії застосовуються одночасно і не виключаючи одне одного.

Тобто, у розрізі правовідносин, що досліджуються у межах розгляду даної справи, навчання дитини померлих учасників бойових дій за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, надає право на отримання визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» гарантій лише у випадку відсутності у такої дитини своєї сім`ї.

Відповідно до вимог статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, у зв`язку із народженням дитини Мілани 19 червня 2021 року, позивач втратила право на надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п. 5 Порядку, для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати органу праці та соціальної о захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку, рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається органами праці та соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати поданий документів. Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та' їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Встановлення факту особи членом сім`ї загиблого військовослужбовця має юридичне значення, оскільки є підставою для встановлення відповідних соціальних гарантій.

Окрім цього, згідно Порядку надання додаткових пільг та гарантій киянам- учасникам антитерористичної операції, членам їх сімей, членам сімей загиблих (померлих) учасників антитерористичної операції за рахунок коштів бюджету міста Києва, затвердженого Рішенням, вказаний статус є необхідним для виплати допомог передбаченим цим Порядком. Відповідно, його відсутність унеможливлює отримання позивачем щорічної та щомісячної адресної соціальної матеріальної допомоги, передбаченої Рішенням.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль