Справа № 520/26979/21
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 лютого 2023 року № 520/26979/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003, 04059243) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Харківської міської ради, яким відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га. із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_2 , перед земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :09:001:0085);

- зобов`язати Харківську міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га, із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_2 , перед земельною ділянкою, яка розташована за адресою. АДРЕСА_2 (кадастровий номер :09:001:0085).

Позивач вважає, що органом місцевого самоврядування вчинена протиправна відмова у процедурі вирішення питання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Відповідач, Харківська міська рада, надав відзив на позовну заяву, в якому з поданим позовом не погодився, посилаючися на невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації та законодавству України.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

В грудні 2020р. ОСОБА_1 звернувся до Харківської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1000 га у АДРЕСА_2 , перед земельною ділянкою АДРЕСА_2 (кадастровий номер :09:001:0085).

До означеного звернення приєднано копії паспорта, довідки про реєстрацію місця проживання та ідентифікаційного коду; графічний матеріал із бажаним місцем розташування земельної ділянки у вигляді викопіювання з Публічної кадастрової карти України.

Листом від 12.05.21 року №М-10-55194/1-20.08-31 заявника проінформовано про те, що за результатами розгляду клопотання від 26.12.2020 рішенням сесії Харківської міської ради від 21.04.2021 №104/21 відмовлено в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Позивач посилається в даному рішенні на ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам ст. 18 Закону України Про автомобільні дороги, вимогам діючої містобудівної документації - генеральному плану, затвердженому рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004 № 89/04 (зі змінами, затвердженими рішенням Харківської міської ради від 18.12.2019 № 1902/19), та плану зонування території міста Харкова; з посиланням на інформацію Департаменту містобудування та архітектури від 04.02.2021 № 268/0/608-21.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у її наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний таку підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до інформації Департаменту, бажане місце розташування земельної ділянки, визначне позивачем, розташоване, згідно з планом зонування території (зонінгом) міста Харкова, частково в житловій зоні, підзоні Ж-1: зона садибної забудови, за межами червоних ліній вулиць, в зоні обмеження забудови за умов еквівалентних рівнів шуму для денного періоду доби аеродрому МА «Харків» (зона «Б») частково у зоні обмеження забудови.

Отже, знаходження бажаного місце розташування земельної ділянки в зоні садибної житлової забудови, частково - в зоні транспортної інфраструктури за межами червоних ліній вулиць, в зоні обмеження забудови за умов еквівалентних рівнів шуму для денного періоду є обґрунтованими підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо бажаної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач не відповідає вимогам закону.

Таким чином, відповідач, в силу приписів статті 118 Земельного кодексу України, правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003, 04059243) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.