Справа № 534/2330/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 р.Справа № 534/2330/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Морозов В.Ю., м. Горішні Плавні, повний текст складено 15.08.22 року по справі № 534/2330/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, від 08.12.2021 серії ВМ № 00002274, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі про тексту КУпАП);

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови, як такої, що винесена щодо особи, яка відповідно до закону не може бути суб`єктом відповідальності за порушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки у разі скоєння останнього відповідальність повинна нести власник причепа, в якому перевозився вантаж ОСОБА_2 , а не власник одного із двох транспортних засобів (тягача) ОСОБА_1 . Також вказав на невідповідність постанови від 08.12.2021 серії ВМ № 00002274 вимогам ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 (далі - Інструкція № 512), з огляду на відсутність в її тексті повного опису обставин, встановлених під час розгляду справи, зокрема, відомостей щодо смуги руху, максимально дозволеного навантаження на вісь та характеристик причіпу. Зауважив, що за інтернет-посиланням, що міститься у постанові, вбачається відсутність електронної копії постанови та відеозапису руху транспортного засобу, через що вважати доведеним, що відповідачем здійснювалось вимірювання фактичного навантаження на строєну вісь транспортного засобу є неможливим.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022 у справі №534/2330/21 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режиму стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України від 08.12.2021 р. серії НОМЕР_1 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП визнано протиправною та скасовано.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь держави сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022 у справі № 534/2330/21 та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність спірної постанови, прийнятої за наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, вчинення якого підтверджено належними та допустимими доказами, а саме, копіями фотографії транспортного засобу, якими зафіксовано транспортний засіб в момент проїзду через автоматичний пункт, інформаційної картки автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформовану автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, витягом з програми АРМ- аудит щодо постанови серії ВМ № 00002274. Зауважив, що в матеріалах справи міститься картка габаритно-вагового контролю, у якій зазначено інформацію про навантаження транспортного засобу на момент фіксації порушення, яка і була відображена в спірній постанові.

Звернув увагу суду, що технічний засіб фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163, на підтвердження чого надано відповідні копії сертифікатів.

На спростування висновків суду першої інстанції про не доведення відповідачем відповідності процентного та кількісного показників перевищення навантаження, відповідачем наведено формулу, згідно з якою розмір відсотків 10,8%, отриманий у результаті розрахунків, відповідає розміру, зазначеному у постанові (29038 - 22000 - 1 6 % * 29038 /22000) * 100 % = 10,87 %).

Вважає необґрунтованими посилання позивача на розрахунки, за результатами яких він дійшов висновків про нібито відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки останні здійснені без застосування методики розрахунку відсоткового перевищення фактичної загальної маси та окремих вагових параметрів транспортного засобу, яка застосовується Державною службою України з безпеки на транспорті при притягненні осіб до адміністративної відповідальності.

Наполягає на тому, що зміст спірної постанови повною мірою відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому посилання суду першої інстанції на її невідповідність вимогам підзаконного акту - Інструкції № 512, якою затверджено лише форму рішення суб`єкта владних повноважень, а не вимоги до змісту, є безпідставними. При цьому, зазначив, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи для адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що факт перевищення нормативних параметрів транспортних засобів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху Україні, доведений належними, допустимим та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу, не вбачає підстав для скасування спірної постанови та задоволення позову.

Позивач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Крім доводів, аналогічних тим, що містить позовна заява, вказав, що спірна постанова не містить жодних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, зокрема, відсутній відеозапис руху транспортного засобу позивача. Вважає, що відповідачем не доведено чи врахована похибка при винесенні постанови, не наведено розрахунку перевищення нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху та не подано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача. Також заперечував проти залучення нових доказів, наданих позивачем разом з апеляційцною скаргою, оскільки вважає, що запровадження воєнного стану не перешкоджало апелянту подати відповідні докази до суду першої інстанції.

Додатково зазначив про неможливість дослідження документів, поданих відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначений відзив було повернуто відповідачу з огляду на непідтвердження повноважень його представника.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2021 старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колеснік Наталія Геннадіївна, розглянувши відомості з матерiалiв iнформацiйного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM6,6 установила, що 05.12.2021 о 17 год. 56 хв., за адресою М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62+879 зафіксовано транспортний засіб МАТ TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_2 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрiв, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на строєні осі транспортного засобу на 10,8 % (7,038 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, інспектор Колеснік Н.Г. винесла постанову від 08.12.2021 cepiя ВМ №00002274, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмiрi 17000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не доведення відповідачем факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження вимірювання фактичного навантаження на строєну вісь транспортного засобу позивача та доказів перевищення допустимих показників габаритно-вагового контролю, встановлених законодавством. Судом враховано, що з інформації, що міститься у витягу з сайту «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі», неможливо встановити тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, фактичне навантаження на строєну вісь, застосовану при розрахунку перевищення похибку, через що невідомо на основі чого уповноважена особа дійшла висновку про перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу.

Також, проаналізувавши положення ч. 1 ст. 14-3 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова повинна була бути складена відносно власника транспортного засобу причіпу, а не власника транспортного засобу тягача - ОСОБА_1 .

Судом враховано, що спірна постанова всупереч додатку 1 до Інструкції № 512 не містить обов`язкових даних, а саме інформації щодо смуги руху, напрямку руху, максимально дозволеного навантаження на вісь та технічних характеристик причіпу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) (далі по тексту - Правила дорожнього руху).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України Про дорожній рух, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» до великовагових та великогабаритних транспортних засобів відносяться транспортні засоби вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових, так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до ч. 7 ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст.279-5 КУпАП у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Згідно п. 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1197 від 14.11.2018, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, виноситься на власника транспортного засобу або належного користувача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником транспортного засобу спеціального вантажного сідлового тягача марки МАN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 12).

При цьому, як зазначає позивач він керував вказаним сідловим тягачем до якого був приєднаний транспортний засіб спеціалізований напівпричіп Н/ПР-самоскид марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції серед іншого зазначив, що оскаржувана постанова у разі вчинення вищевказаного правопорушення мала бути складена відносно власника транспортного засобу причіпу, а не власника транспортного засобу тягача - ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження;

великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри;

габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

З аналізу наведених положень слідує, що причіп не може рухатися самостійно, без приєднання до автомобіля, в той час, як диспозиція ч. 2 ст. 132-2 КУпАП сформована таким чином, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм має бути встановлено саме під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами. Отже, надаючи тлумачення положенням ч. 2 ст. 132-2 КУпАП та ч. 1 ст. 14-3 КУпАП у взаємозв`язку, колегія суддів зазначає, що відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, є особа яка керувала (приводила в рух) транспортний засіб, що перевищував встановлені п. 22.5 Правил дорожнього руху габаритно-вагові норми.

Таким чином, ОСОБА_1 , який керував (приводив у рух) спеціальним вантажним сідловим тягачем марки МАN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_2 з приєднаним спеціалізованим напівпричепом Н/ПР-самоскидом марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-2 КУпАП, у разі скоєння останнього.

Враховуючи вказане вище, відсутні підстави вважати, що відповідачем невірно визначено особу щодо якої складено спірну постанову.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова від 08.12.2021 серії ВМ №00002274 містить всі обов`язкові відомості, передбачені ст. 283 КУпАП.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою у автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Вказане свідчить, що Інструкцією № 512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно невідповідності постанови від 08.12.2021 серії ВМ № 00002274 вимогам Інструкції № 512, оскільки обов`язкові вимоги до змісту постанови встановлені ст. 283 КУпАП були дотримані відповідачем, а вказана Інструкція, як підзаконний нормативно-правовий акт, визначає перелік інформаційних даних, які можуть, а не повинні, міститися у постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в якості доказів вчинення правопорушення відповідач посилається на наявну в матеріалах справи постанову від 08.12.2021 серії ВМ № 00002274, яка містить посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет та ідентифікатор доступу, а також сертифікати відповідності, сертифікати перевірки типу, свідоцтво про повірку.

При вирішенні справи судом враховується, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту «WIM6,6», який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94, що підтверджено сертифікатами відповідності, сертифікатами перевірки типу, а також свідоцтвом про повірку.

Щодо доводів позивача про неможливість дослідження документів, поданих відповідачем разом з відзивом, з огляду на його повернення відповідачу протокольною ухвалою суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що підставою для повернення вказаного документу стала відсутність підпису адвоката в ордері на надання правової допомоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.02.2022 відзив на позовну заяву був поданий представником відповідача за допомогою системи "Електронний суд".

При цьому, відповідно до п. 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженного Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом.

Згідно з п. 27 Положення до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Відповідно до п.п. 31, 32 Положення надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.

Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Враховуючи, що відзив був поданий представником відповідача за допомогою системи "Електронний суд", яка вимагає наявність довіреності для подання особою документів від імені довірителя, а також обов`язковість засвідчення документів кваліфікованим електронним підписом, який за юридичною силою прирівняно до власноручного, посилання суду на необхідність відображення власноручного підпису є безпідставним, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе дослідити докази, що були подані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем надано до матеріалів справи 3 фотографії: з номером транспортного засобу, з боковим зображенням автомобіля, з нечітким зображенням автомобіля, з якого вбачається лише номер транспортного засобу (а.с. 74, 76, 77). Також надано роздруківку невідомого походження, яка містить назву «Інформаційна карта ГВК» та наступні відомості : номер - НОМЕР_4 ; пост М-07, Київ-Ковель-Ягодин, км 62+879; час 2021-12-05 17:56:18.55; місце 50.6675316 29.792064; порушення ГВК; вага/габарит 44.239.

При цьому, зі змісту спірної постанови вбачається, що ОСОБА_1 допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, навантаження на строєні осі транспортного засобу на 10,8% (7,038 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.132-1 КУпАП.

Порівнявши зміст Інформаційної карти ГВК та спірної постанови, колегією суддів встановлено, що остання не містить інформації про навантаження транспортного засобу на момент фіксації порушення, зокрема, «вага/габарит 44.239».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що жодна фотокартка, витяг та інші документи, наявні в матеріалах справи, не містять відомостей, які б дозволили суду беззаперечно стверджувати про перевищення позивачем габаритно-вагових норм.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження результатів вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та навантаження на строєні осі.

В апеляційній скарзі відповідач послався на формулу розрахунку відсоткового перевищення навантаження на строєні осі, а саме (29038 - 22000 - 16 % * 29038 /22000) * 100 % = 10,87 %), де відповідач використовує числове значення 29038, як фактичне навантаження на строєні осі транспортного засобу, зафіксоване в автоматичному режимі. Однак, колегія суддів зазначає, що доказів того, що транспортний засіб позивача МАN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_2 дійсно пересувався з таким навантаженням на строєні осі (29038 кг) матеріали справи не містять.

Таким чином, ані суду першої, ані апеляційної інстанцій Державною службою з безпеки на транспорті не надано доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.

При цьому, в оскаржуваній постанові дійсно міститься посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00002274/, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі, використавши ідентифікатор доступу dGnWUyiTuDidV, однак їх неможливо переглянути у зв`язку з тим, що вказано неправильний ідентифікатор доступу, що підтверджується довідкою начальника відділу ІТЗ Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість перейшовши за посиланням, обравши відповідну рубрику та ввівши необхідні параметри (серію та номер постанови, а також серію та номер транспортного засобу) перевірити даний доказ на предмет його належності, об`єктивності та достовірності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем надано до матеріалів справи скріншоти з сайту «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі», проте, з таких роздруківок також неможливо встановити обставин вчинення правопорушення, оскільки вони дублюють зміст спірної постанови та не містять іншої додаткової інформації.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначені в оскаржуваній постанові масу перевищення вагової норми (7,038) та її відсоток (10,8%), не можливо перевірити на предмет їх правильності, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про фактичну масу (вагу) транспортного засобу позивача та навантаження на строєні осі, що свідчить про необґрунтованість відповідачем розміру процентного перевищення нормативного навантаження, зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тоннах.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, не доведено перевищення позивачем нормативних параметрів зазначених у п. 22.5 ПДР України, що на думку колегії суддів, є достатньою підставою для задоволення позову та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, серії ВМ №00002274 від 08.12.2021.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем вимог Інструкції № 512 та неправильним визначенням особи, яку притягнуто до відповідальності, при винесенні спірної постанови не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022 у справі №534/2330/21 підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022 по справі № 534/2330/21 змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2022 у справі №534/2330/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій