Справа № 420/4528/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4528/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), в якій позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення відповідача викладене у листі №16062-16487/Г-02/8-1500/21 від 09.09.2021 року про незаконну відмову у поновленні виплати пенсії на визначений позивачкою банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк";

визнати протиправними рішення та дії відповідача стосовно переведення виплати пенсії позивачки, яка проживає за кордоном, на відділення поштового зв`язку № 65012 та припинення виплати пенсії позивачці з 01.04.2020 у зв`язку з неотриманням;

визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок протиправними та дискримінаційними;

зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ Ощадбанк та виплатити всі недоотримані пенсійні кошти позивачки з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 09.11.2018 року Одеським окружним адміністративним судом було проголошене рішення у адміністративній справі №1540/4930/18, яким було вирішено: "Зобов`язати Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність".

У особистій заяві позивачки від 09.10.2016 року про призначення пенсії на підставі якої, зокрема, постановлено вищевказане рішення суду про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачці, зазначено, що позивачка не бажає виплати пенсії на пошту (оскільки не проживає в Україні) і зазначає, що банківські реквізити для виплати пенсії будуть надані відповідачу додатково.

Далі позивачка відкрила рахунок у ТВБВ №10015/00602 ОПЧ, Одеське РУ, АТ «Ощадбанк», поточний рахунок № НОМЕР_2 , реквізити рахунку позивачки були передані відповідачу 06.01.2018 року.

Проте, на особистому прийомі у Відповідача представнику позивачки було повідомлено, що пенсійні кошти, не заважаючи на бажання Позивачки та на те, що вона не проживає в Україні будуть зараховані на поштове відділення.

Позивач звертає увагу суду на тому, що одноразово, 23.09.2019 року його представники на підставі апостильовано та нотаріально завіреної довіреності звернувся до поштового відділення №12 та отримав пенсійні виплати позивачки в розмірі 43733,81 гривні. Після чого, оскільки пенсія так і не була зарахована відповідачем на особистий банківський рахунок позивачки і вона не змогла більше прибути на поштове відділення особисто, оскільки не проживає в Україні, 01.11.2019 року відповідачу повторно було направлено оригінал заяви позивачки про виплату пенсії на банківський рахунок № НОМЕР_2 з реквізитами IBAN.

Позивач зазначає, що 28.04.2020 року відповідач у своєму листі повідомив, що виплата пенсії здійснювалася з 01.09.2019 року через відділення поштового зв`язку №65012. Оскільки за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року згідно зі звітами відділення поштового зв`язку №65012 наявна невиплата пенсії, з 01.04.2020 року виплата пенсії припинена у зв`язку з неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд для подальшої виплати Позивачці нібито потрібно особисто звернутися до пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії.

20.08.2021 року представник позивача направив відповідачу апостильовану та нотаріально завірену заяву позивачки про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок № НОМЕР_2 разом з довіреністю. Однак, 09.09.2021 року відповідач у своєму листі №16062-16487/Г-02/8-1500/21 відмовив у виплаті пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок та зазначив, що для поновлення виплати пенсії Гольд необхідно нібито звернутись виключно особисто до відповідача.

На переконання позивача, вона має право звертатися до Відповідача не особисто, а діючи через своїх представників по довіреності, саме так, як вона б могла звертатися до Відповідача через свого представника по довіреності з приводу поновлення чи призначення їй пенсії (див. Постанови Верховного Суду України від 31.10.2019 у справі №160/7699/18, від 31.10.2019 у справі №208/3325/17, від 05.02.2019 у справі №501/28/17).

Позивач наголошує, що на час звернення до суду відповідачем не було здійснено жодних дій щодо виплати пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок.

Вважаючи рішення, дії або бездіяльність Відповідача стосовно незаконного переведення виплати пенсії на поштове відділення, не за місцем проживання Позивачки, припинення виплати пенсії після її неотримання на цьому поштовому відділенні, яке не має ніякого відношення до Позивачки, і відмова поновити виплати пенсії на її банківський рахунок є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству та чисельній судовій практиці, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду з даним адміністративний позов.

Ухвалою суду від 18.03.2022 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

До суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 по справі № 1540/4930/18 позивачу призначена пенсія за віком з 16.12.2016 у розмірі відповідно до норм Закону №1058. Розмір пенсії обчислено при страховому стажі 17 років 10 місяців (стаж враховано по 19.10.1991), без урахування заробітної плати, та на 01.03.2020 становив 1638,00 грн.

Оскільки за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року згідно зі звітами відділення поштового зв`язку № 65012 була наявна невиплата пенсії, з 01.04.2020 виплата пенсії призупинена у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд відповідно до пункту 4 статті 49 Закону.

Відповідно до пункту 16 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (зі змінами), якщо суми пенсій та грошової допомоги не одержуються з поточного рахунку більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це орган Пенсійного фонду України, а одержувач пенсії подати нову заяву в орган Пенсійного фонду України про продовження виплати пенсії через установу банку.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, дії Головного управління є законними та обґрунтованими та відповідають нормам законодавства якими врегульовано поновлення виплати пенсії.

Крім цього, відповідач заперечує щодо зобов`язання поновлення виплати пенсії з 2020 року з огляду на пропуск строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України. Посилаючись на Постанову Верховного суду України від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, відповідач наголошує, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої в інший особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

На виконання ухвали від 18.03.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 25.04.2022 року надало до суду належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Також до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка підтверджує все викладене в позовній заяві.

Позивач повторює у відповіді на відзив, що вона не проживає в Україні та адреса її місця проживання в Ізраїлі добре відома відповідачу, яка неодноразово заявлялася позивачкою і була предметом розгляду в судовій справі №1540/4930/18.

Позивач зауважує, що статтею 16 Закону №1058-IV встановлено право застрахованої особи обирати порядок здійснення виплати пенсії та право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом. Позивачка обрала порядок і спосіб виплату пенсії на її рахунок в Ощадбанку. На підставі положень ч.1 ст. 47 Закону № 1058-IV, виплата пенсії через поштове відділення можливе лише за умови, якщо пенсіонер проживає саме в Україні. Діюче законодавство не передбачає можливості виплати пенсії на поштове відділення в Україні пенсіонерам, що не проживають в Україні.

Щодо пропущеного строку для звернення до суду позивач зазначає, що 09.09.2021 року відповідач у своєму листі №16062-16487/Г-02/8-1500/21 відмовив у виплаті пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок та зазначив, що для поновлення виплати пенсії Гольд необхідно нібито звернутися виключно особисто до відповідача. Позов ОСОБА_1 був сформований та поданий до адміністративного суду 09.03.2022 року через систему «Електронний суд», тобто шестимісячний термін звернення позивача до адміністративного суду спливає 09.03.2022 року.

На думку позивача відзив відповідача на позовну заяву жодним чином не спростовує її доводів, а лише вказує на її обґрунтованість, на підставі чого, позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Згідно з паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , який виданий 05.02.2019 року та діє до 05.02.2029 року, ОСОБА_2 перебуває на постійному проживанні в Ізраїлі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року по справі №1540/4930/18 було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального Об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року по справі №1540/4930/18 набрало законної сили 21.12.2018 року.

Листом від 21.01.2019 року позивач вимагав відповідача добровільно виконати рішення суду по справі №1540/4930/18 та належні ОСОБА_1 суми пенсії перераховувати на її особистий банківський рахунок, реквізити якого були надані 06.01.2018 року в оригіналі її заяви про перерахування пенсії на банківський рахунок.

У лютому 2019 року уповноважений працівник банку від імені ОСОБА_1 подав до Приморського ПФУ заяву, в якій просив належні позивачу суми пенсії перераховувати на її поточний рахунок, якій відкрито у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ, Одеське РУ поточний рахунок № НОМЕР_2 , рахунок установи уповноваженого банку №0001 в ТВБВ №10015/0602 ОПЧ .

Заявою про виплату пенсії або грошової допомоги від 18.09.2019 року уповноважений працівник банку Дужена А.В. від імені ОСОБА_1 просив належні позивачу суми пенсії починаючи з 01.10.2019 року перераховувати на її поточний рахунок, який відкрито у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ, Одеське РУ поточний рахунок № НОМЕР_2 , рахунок установи уповноваженого банку №0001 в ТВБВ №10015/0602 ОПЧ .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року по справі №1540/4930/18 задоволено клопотання представника стягувача від 27.01.2020 року №3816/20 та проведено заміну відповідача з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Адвокатським запитом від 10.02.2020 року, адвокат ОСОБА_3 вимагав відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком 16.12.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

На вказаний адвокатський запит 19.02.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 та постанови П`ятого апеляційного апеляційного адміністративного суду від 21.12.2018 по справі 1540/4930/18 ОСОБА_1 з 16.12.2016 призначено пенсію за віком і на 01.02.2020 її розмір становить 1638,00 грн.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, рішення 57 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 датується 19.07.2019 року.

Листом від 28.04.2020 року на звернення позивача, зареєстроване на Веб-порталі Пенсійного фонду України, відповідач повідомив наступне:

За інформацією відділу з питань виплати пенсій № 16 (Приморський підрозділ) управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплата Вашої пенсії з 01.09.2019 здійснюється через відділення поштового зв`язку № 65012

Оскільки за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року згідно зі звітами відділення поштового зв`язку №65012 наявна невиплата пенсії, з 01.04.2020 виплата пенсії призупинена у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд відповідно до пункту 4 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

20.08.2021 представник позивача Вадим Меламед за допомогою веб-порталу ПФУ направив до відповідача апостильовану та нотаріально посвідчену заяву позивачки про виплату пенсії на поточний банківський рахунок з реквізитами № НОМЕР_2 разом з довіреністю.

09.09.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило представника позивача, що згідно з п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутись особисто до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру). При собі мати оригінали наступних документів: паспорт громадянина України; документи про місце проживання особи (реєстрації); документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків; заяву про виплату пенсії через банківську установу.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, діями щодо незаконного переведення виплати пенсії на поштове відділення, припинення виплати пенсії після її неотримання на цьому поштовому відділенні, а також відмови поновити виплати пенсії на її банківський рахунок, позивач звернулась до суду з даним адміністративний позов.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, позивачка, як громадянка України, має право на виплату призначеної їй пенсії незалежно від фактичного місця проживання.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №812/564/18, від 05.02.2020 року у справі №501/28/17.

Як визначено частиною першою статті 47 Закону №1058-ІV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 47 Закону №1058 визначено, що пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями тощо шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (в уповноважених банках визначений Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662) (далі - Порядок №1596).

Згідно з п. 4 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Проте, так як місце фактичного проживання позивача є країна Ізраїль, зазначений пункт не розповсюджується на позивача.

Згідно з пункту 6 Порядку №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.

Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

На підставі пунктів 12,13 Порядку №1596, органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 3 у трьох примірниках. Списки та описи складаються окремо за пенсіями та грошовою допомогою, що фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, і за грошовою допомогою та іншими грошовими виплатами, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів. Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий - за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення. Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка складена згідно з додатку 1 Порядку № 1596 та може бути подана до пенсійного органу відповідно до п. 10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме:

- особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду, його представником;

- заява надходить до пенсійного органу від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у пункті 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1(надалі - Порядок № 22-1), яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596(зі змінами).

З аналізу вищенаведеного вбачається, що органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596).

Статтею 16 Закону №1058-IV встановлено право застрахованої особи обирати порядок здійснення виплати пенсії та право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , які надав до суду відповідач, міститься заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка складена згідно з додатку 1 Порядку № 1596 та була подана до пенсійного органу уповноваженим працівником банку від імені позивача, що відповідає вимогам пункту 10 Порядку №1596.

За змістом даної заяви позивач через уповноваженого працівника банку просила належні позивачу суми пенсії перераховувати на її поточний рахунок, якій відкрито у ТВБВ №10015/0602 ОПЧ, Одеське РУ поточний рахунок № НОМЕР_2 , рахунок установи уповноваженого банку №0001 в ТВБВ №10015/0602 ОПЧ .

Отже, позивач обрала порядок і спосіб - виплату пенсії на її рахунок в Ощадбанку (філія-Одеське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", ).

Судом встановлено, що на сайті Міністерства фінансів України за посиланням: https://mof.gov.ua/uk/upovnovazheni-banki-shhodo-obslugovuvannja-zarplatnih-proektiv наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватися виплата пенсій, серед переліку яких є також АТ «Ощадбанк».

Отже АТ «Ощадбанк» є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний рахунок.

На підставі положень ч.1 ст.47 Закону №1058-IV виплата пенсії через поштове відділення можливе лише за умови, якщо пенсіонер проживає саме в Україні.

Діюче законодавство не передбачає можливості виплати пенсії на поштове відділення в Україні пенсіонерам, що в Україні не проживають.

Обов`язок відповідача повідомити позивачку про виплату її пенсії на поштове відділення прямо передбачений п.1.9 Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку, затвердженої наказом від 28.04.2009 року за №464/156, відповідно до якої дата виплати пенсій повідомляється одержувачу органом Пенсійного фонду, який здійснював нарахування, а також працівниками поштового зв`язку при першій виплаті.

Доказів надіслання такого повідомлення позивачу відповідач не надав.

Суд бере до уваги доводи позивача, що відповідач протиправно створив обставини, коли позивачка, не знаючи, що її пенсія переводиться на поштове відділення, не отримала її, і відповідач протиправно припинив її виплату.

Як вже зазначалось судом, у пенсійній справі міститься заява з проханням перераховувати на поточний рахунок позивача пенсію, тобто відповідач був ознайомлений з нею, але не відреагувавши, продовжував виплачувати пенсію позивачу на поштове відділення.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач дотримався процедури подання заяви про виплату пенсії або грошової допомоги на поточний банківський рахунок, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу на банківський рахунок є протиправною та такою, що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Отже, пунктом 1.5 Порядку 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.08.2021 року представник позивача звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, та виплачувати її на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 .

З огляду на вказане, аргументи відповідача про необхідність особистого надання позивачем заяви про поновлення виплати пенсії на банківський рахунок суд вважає безпідставними.

Суд звертає увагу, що пункт 4 Порядку №1596 визначає правила щодо осіб, які мають фактичне місце проживання в Україні. Водночас, відсутність у позивачки фактичного місця проживання в Україні не може бути перешкодою для одержання нею пенсійних виплат, на відкритий нею рахунок в уповноваженому банку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача стосовно переведення виплати пенсії ОСОБА_1 , яка проживає за кордоном, з визначеного нею банківського рахунку на відділення поштового зв`язку 65012, та припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2020 року у зв`язку з неотриманням, а також протиправність дій стосовно відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на її банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк".

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ Ощадбанк та виплатити всі недоотримані пенсійні кошти позивачки з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців.

У постановах від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 Верховний Суд вказав, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням визнання протиправним відмови відповідача у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на її банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк", суд робить висновок про наявність підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ Ощадбанк та виплатити всі недоотримані пенсійні кошти з перерахунком на момент виплати з компенсацією втрати частини доходів.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача в даному випадку є належним та достатнім.

При цьому, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог в частині визнання протиправними рішень відповідача. На думку суду, лист №16062-16487/Г-02/8-1500/21 від 09.09.2021 року, яким позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії, не є рішенням, тобто вимога про визнання його протиправним та скасування не належить до задоволення.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Суд відхиляє посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду, оскільки право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Суд зазначає, що Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому, зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області по невиплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно переведення виплати пенсії ОСОБА_1 , яка проживає за кордоном, на відділення поштового зв`язку № 65012 та припинення виплати пенсії з 01.04.2020 у зв`язку з неотриманням.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно відмови у поновленні виплати пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити з 01.04.2020 року виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк та виплатити всі недоотримані пенсійні кошти з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук