Справа № 320/4871/21
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 лютого 2023 року м. Київ № 320/4871/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши заяву, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити пені дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):

- визнати протиправною бездіяльність відповідач щодо ненарахування та невиплати із 22 жовтня 2020 року підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язати відповідача здійснити із 22 жовтня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - дві мінімальні заробітні плати (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. адміністративний позов в цій справі задоволено в повному обсязі.

В подальшому, Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист. відповідно до цього виконавчого листа рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. набрало законної сили 10 травня 2022 р.

16 лютого 2023 р. від представника позивача до суду надійшла заява в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. На обґрунтування заяви позивач зазначив, що станом на 22 листопада 2021 р. рішення суду не виконано та виконавчий лист не виданий.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд уважає за необхідне повернути її без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

Зі змісту заяви вбачається, що виконавчий лист у справі станом на дату підписання цієї заяви не виданий, відповідно відсутня інформація про хід виконавчого провадження.

Будь-яких доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також інформації про хід виконавчого провадження подана заява не містить.

Отже звернення до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 Кодексу, позаяк повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема, і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку наведеної статті є винятковим заходом, до якого позивач може вдатись, коли вичерпає всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 р. у справі № 805/1458/17-а, від 27 червня 2019 р. у справі № 807/220/18, а також в ухвалах Верховного Суду від 5 липня 2021 р. у справі № 260/636/19, від 18 грудня 2020 р. у справі № 200/5793/20-а.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 9 грудня 2021 р. у справі № 9901/235/20 вказала, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України є останньою в розділі IV Кодексу «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України від 2 червня 2016 р. № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу.

Частиною першою статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає виконанню на підставі виконавчого листа в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Встановлена законодавцем у пунктах 7, 8 частини другої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вимога про повідомлення заявником інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду із такою заявою.

У заяві вказано про відкриття виконавчого провадження та про надання відповіді органом ПФУ. Доказів закінчення виконавчого провадження не надано.

Суд звертає увагу, що до поданої заяви не надано доказів неможливості виконати рішення у процедурі виконавчого провадження.

Оскільки подана заява не відповідає вимогам пунктів 7 та 8 частини другої статті 383 Кодексу, за відсутності інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також інформації про хід виконавчого провадження, заява підлягає поверненню заявникові.

Керуючись статтями 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву представника ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України повернути заявнику.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала заяву.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Журавель В.О.