Справа № 380/1544/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/1544/22 пров. № А/857/16843/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Рісної Ю. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року (прийняте у м. Львові суддею Костецьким Н. В.; складене у повному обсязі 27 жовтня 2022 року) в адміністративній справі № 380/1544/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області):

- № 0-1330 від 17.04.2018, яким йому визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 38 478,72 грн за 2017 рік;

- № 0-1330 від 15.03.2019, яким йому визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 44 767,59 грн за 2018 рік;

- № 0-1311 від 28.04.2020, яким йому визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 71 683,79 грн за 2019 рік.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є фактично сільськогосподарським товаровиробником, а спірна нерухомість (телятник) є будівлею сільськогосподарського призначення, на яку поширюються пільги, визначені підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а тому податковим органом безпідставно здійснено нарахування йому податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 0-1330 від 17 квітня 2018 року та № 0-1311 від 28 квітня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та АРМ «Реєстр нерухомості» позивач є власником об`єкта нежитлової будівлі, а відтак відповідно до приписів статті 266 ПК України та рішень Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області повинен сплачувати податок на нерухоме майно на загальних підставах, при тому, що він не є сільськогосподарським товаровиробником. Відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом правомірно, тому підстави для їх скасування відсутні.

Також рішення оскаржив через свого представника ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Тому просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті не за місцем реєстрації платника податків, позаяк неправильного зазначено номер будинку, в якому він проживає. Судом також не надано жодної оцінки доводу позивача, що він фактично є сільськогосподарським товаровиробником, а спірна нерухомість є будівлею сільськогосподарського призначення, на яку поширюються пільги, визначені підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що податковим органом не дотримано форми податкового повідомлення-рішення, а саме - відсутній додаток до рішення - розрахунок податкового зобов`язання.

Крім того, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області, у якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області - частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2010 нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому від 28.01.2010 № 3, перебуває у праві приватної власності ОСОБА_1 , загальна площа об`єкта 1717,8 кв. м, телятник, А-1.

Згідно з технічним паспортом інвентаризаційна справа № 97, телятник, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва, замовник технічної інвентаризації ОСОБА_1 .

Також, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серія ЛВ № 000882, серія ЯД № 490863, серія ЯД № 490862 ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У зв`язку із зазначеним ГУ ДПС у Львівській були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- 17.04.2018 за № 0-1330, яким ОСОБА_1 було визначене податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 38 478,72 грн за 2017рік;

- 15.03.2019 за № 0-1330, яким ОСОБА_1 було визначене податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 44 767,59 грн за 2018 рік;

- 28.04.2020 за № 0-1311, яким ОСОБА_1 було визначене податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300)» у сумі 71 683,79 грн за 2019 рік.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції в частині неможливості застосування податкової пільги до позивача мотивував його тим, що під час розгляду справи не надано будь-яких документів про те, що дійсно спірна будівля приймала участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції. Будь-яких доказів використання спірних будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності позивач суду не надав.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення № 0-1330 від 17.04.2018, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік у сумі 71 683,73 грн, суд першої інстанції вказав, що таке прийняте відповідно до рішення Долішненської сільської ради від 17.02.2017 № 153, яке було прийняте з порушенням принципу стабільності, не було офіційно оприлюднене до 15 липня 2016 року, тому встановлений цим рішенням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, міг справлятися не раніше 2018 року.

Позаяк вказаним рішенням встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,70 % від розміру мінімальної заробітної плати, таке підлягає застосуванню у 2018 році, а тому повідомлення-рішення № 0-1330 від 15.03.2019, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості на 2018 р. у сумі 44 767,59 грн, є законним і не підлягає скасуванню.

З приводу скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1311 від 28.04.2020 суд вказав, що відповідачем не враховано, що рішенням Долішненської сільської ради № 459 від 01.07.2018 визначено ставки податку які діють з 01.01.2019, а тому рішення № 153 від 17.02.2017 року втратило чинність.

А рішенням Долішненської сільської ради № 459 від 01.07.2018 затверджено ставки для будівель сільськогосподарського призначення під кодом 1271.1 на рівні 0 % від мінімальної заробітної плати, тому в 2019 році нарахування податку повинно здійснюватись відповідно до цієї ставки. Контролюючий орган вказаного рішення не врахував, що має наслідком визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2020 № 0-1311.

Колегія суддів апеляційного суду часткового погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.

За приписами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом цих норм об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 17.02.2017 № 153 «Про встановлення місцевих податків та зборів із змінами та доповненнями на території Долішненської сільської ради» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,70 відсотку від розміру мінімальної заробітної плати.

Позаяк згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.02.2010, рішення виконкому від 28.01.2010 № 3 та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником об`єкта нежитлової нерухомості - телятника, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта 1717,8 кв. м, він повинен сплачувати податок на нерухоме майно на загальних підставах.

З приводу покликань апелянта на те, що суд першої інстанції також не надав жодної оцінки його доводу, що він фактично є сільськогосподарським товаровиробником, а спірна нерухомість є будівлею сільськогосподарського призначення, на яку поширюються пільги, визначені підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, колегія суддів зазначає таке.

За приписами пунктів 30.1, 30.2 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пункт «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України, на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність таких умов:

1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.01.2001 № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі; сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації). Відтак, наведене визначення «сільськогосподарський товаровиробник» є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.

З положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому в постанові від 01 лютого 2023 року в справі № 2240/3410/18.

У цій справі з`ясовано, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею об`єкта 1717,8 кв. м, телятник, А-1.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його статусу як сільськогосподарського товаровиробника, що б давало можливість застосування пільги з оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України, також не надано доказів реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем.

Також, показання допитаних як свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вказаних висновків не спростовують, при тому, що лише наявність у позивача зазначеної вище будівлі не є підставою для застосування до спірних відносин пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України.

Що стосується покликань апелянта ОСОБА_1 на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті не за місцем реєстрації платника податків, позаяк неправильного зазначено номер будинку, в якому він проживає; а також те, що податковим органом не дотримано форми податкового повідомлення-рішення, позаяк відсутній додаток до рішення - розрахунок податкового зобов`язання, на переконання колегії суддів, на законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не впливають, а відтак не потребують додаткового аналізу та спростування.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З приводу відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправним і скасування повідомлення-рішення № 0-1330 від 15.03.2019, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості на 2018 рік у сумі 44 767,59 грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що позаяк рішенням Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 17.02.2017 № 153 встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,70 % від розміру мінімальної заробітної плати, таке підлягає застосуванню у 2018 році, а відтак таке податкове повідомлення-рішення є законним і не підлягає скасуванню.

Вказані висновки суду позивачем загалом не оспорюються і не спростовуються.

Відповідно до приписів частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення № 0-1311 від 28.04.2020, суд вказав, що у 2019 році позивачу проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянка, за ставкою 0,7 % мінімальної заробітної плати на підставі того ж таки рішення Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 17.02.2017 № 153.

Проте, рішенням Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області № 459 від 01.07.2018 визначено ставки податку які діють з 01.01.2019, а тому рішення № 153 від 17.02.2017 року втратило чинність.

А рішенням Долішненської сільської ради № 459 від 01.07.2018 затверджено ставки для будівель сільськогосподарського призначення під кодом 1271.1 на рівні 0 % від мінімальної заробітної плати.

Отже, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення орган місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період 2019 рік встановив ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 0 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

При визначенні суми податку на нерухоме майно позивачу за 2019 рік контролюючий орган вказане рішення не врахував, що має наслідком визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1311 від 28.04.2020, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості на 2019 рік у сумі 71 683,79 грн, позаяк таке прийняте відповідачем без урахування вимог ПК України та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, при тому, що всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав відповідних доказів на спростування вказаного та на підтвердження правомірного свого рішення.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визнаючи протиправним і скасовуючи податкове повідомлення-рішення № 0-1330 від 17.04.2018, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік у сумі 71 683,73 грн, суд першої інстанції зазначив, що таке прийняте відповідно до рішення Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області № 153 від 17.02.2017 «Про встановлення місцевих податків та зборів із змінами та доповненнями на території Долішненської сільської ради», яким ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,70 відсотку від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначене узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України.

Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, умовою застосування місцевого податку в 2017 році, відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, є офіційне оприлюднення рішення місцевою радою в строк до 15 липня 2016 року.

Позаяк рішення Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області № 153 було прийняте лише 17 лютого 2017 року, за приписами підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлені цим рішенням норми можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто лише з 01 січня 2018 року, а застосування цих норм у 2017 році є неправомірним та таким, що не узгоджується з принципом стабільності.

Проте, пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.02.2022 у справі № 766/10878/17, прийняття вказаного Закону мало на меті створити умови для збільшення надходжень до бюджету та забезпечення збалансованості бюджету 2017 року, а також покращення адміністрування податків.

Суд вважав, що вказаний Закон в тому числі і в частині принципів фіскальної достатності (підпункт 4.1.5 пункту 4.1 статті 4 ПК України), стабільності та порядку прийняття і оприлюднення органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів (незастосування підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4 та підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України) спрямований на захист суспільних (публічних) інтересів та з урахуванням ситуації, яка виникла в Україні у той період часу та особливостей правової природи податкових правовідносин, мав на меті усунути об`єктивні (технічні) недоліки законодавчого регулювання конкретного аспекту оподаткування.

Отже, ПК України встановлено обов`язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Як уже було зазначено вище, підпунктом 5.1.1 підпункту 5.1 пункту 5 рішення Долішненської сільської ради Стрийського району Львівської області № 153 від 17.02.2017 «Про встановлення місцевих податків та зборів із змінами та доповненнями на території Долішненської сільської ради» на 2017 календарний рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 0,70 відсотку від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відтак, з урахуванням зазначеного, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1330 від 17.04.2018, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік у сумі 71 683,73 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 0-1330 від 17 квітня 2018 року необхідно скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а в решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Також апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Львівській області є частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 17.04.2018 № 0-1330, через що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову; у решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в адміністративній справі № 380/1544/22 в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 17 квітня 2018 року № 0-1330 скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року в адміністративній справі № 380/1544/22 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 27 лютого 2023 року.