Справа № 420/18557/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернулося Головне управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС) до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 49930,87 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що у фізичній особи платника податків ОСОБА_1 станом на 09.11.2022 року, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої карток платника (далі ІКП), наявна податкова заборгованість перед бюджетом з податку на доходи, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка становить 49930,87 грн: 43483,60 грн пеня та 6447,27 грн штрафних санкцій, що виникли на підставі податкового повідомленням-рішення від 15.12.2018 року №, яке надіслано на адресу платника податків згідно ідентифікаційних даних платника, які містяться в АІС «Податковий блок».

11.08.2015 податковим органом винесено податкову вимогу форми «Ф» №1240-23, яку направлено платнику, однак борг не погашено.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 03.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, у якому не заперечувала про наявність суми податкового боргу та зазначила, що вона його погашає. Податкові зобов`язання виникли у зв`язку з анулюванням банком частини боргу по кредитному договору та в результаті виникли зобов`язання на дохід. Не маючи можливості погасити всю суму боргу вона з 2015 року самостійно виплачує борг невеликими сумами. В реструктуризації боргу їй відмовили. Рішенням суду від 26.01.2016 року з неї стягнутий борг за податковим зобов`язанням визначеному нею у податковій декларації. На даний час із її зарплати відраховують кошти на погашення боргу, оскільки погасить його одразу вона не має можливості у зв`язку зі складним фінансовим станом.

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79), 25.05.1995 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 та за вказаною адресою знаходилась на обліку у контролюючого органу як ФОП.

10.08.2012 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачкою як фізичною особою 31.10.2006 року оформлений з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір.

Листом від 25.09.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» повідомив позивачку про прийняте рішення щодо анулювання кредитної заборгованості по кредитному договору від 31.10.2006 року та про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо і необхідність сплати податку на доходи фізичних осіб та відобразити його у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

29.04.2015 року ОСОБА_1 як фізичною особою платником податків подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, якою задекларовано доходи та самостійно визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) в розмірі 142425,70 грн.

При цьому, у декларації податковою адресою відповідачем ОСОБА_1 визначено адресу проживання: АДРЕСА_3 (а.с.48-49).

Відповідно до п.179.7 ст.179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Проте ОСОБА_1 не сплатила суму узгодженого податкового зобов`язання. 07.07.2015 року та 18.08.2015 року зверталась до контролюючого органу про надання розстрочки для погашення податкового боргу, проте їй було відмовлено.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 ПК України).

Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Контролюючим органом направлена платнику податків ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» №1249-23 від 11.08.2015 року щодо сплати суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями з ПДФО станом на 10.08.2015 року в розмірі 128 681,20 грн.

Згідно з копією податкової вимоги форми «Ф» №1249-23 від 11.08.2015 року вона направлена на адресу АДРЕСА_2 (а.с.46-47).

Згідно з даними ІКП ОСОБА_1 з 2015 року платник податків частково сплачувала податковий борг з ПДФО (а.с.44-45), проте повністю він не був погашений.

Відповідно до вимог п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України.

Підпунктом 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Зокрема, відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

У зв`язку з несплатою податкового боргу повністю, контролюючий орган звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ПДФО.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 по справі №815/6535/15, що набрала законної сили 24.02.2016, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України кошти в рахунок погашення податкового боргу з ПДФО в розмірі 128 681,20 грн (а.с.85-86).

По даній справі контролюючий орган звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 49930,87 грн, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення (далі ППР) від 15.12.2018 року № про застосування до відповідачці за штрафних санкцій на суму 6447,27 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з ПДФО, а також нарахуванням пені за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, тобто позивач вважає вказані суми податковим боргом сумою узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Проте суд вважає, що позовні вимоги ГУ ДПС не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Судом встановлено, що 15.12.2018 року контролюючим органом проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування, за результатами проведення якої складений актом перевірки №002298/15-32-53-07/ НОМЕР_1 від 15.12.2018 року, в якому вказано про порушення ОСОБА_1 граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених в податковій декларації про майновий стан і доходи від 29.04.2015 року, що на підставі абз.2 п.126.1 ст.126 ПКУ в редакції від 25.11.2018 року, тягне за собою накладення штрафних санкцій у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу (а.с.51-52).

На підставі акту перевірки №002298/15-32-53-07/ НОМЕР_1 від 15.12.2018 року контролюючим органом прийнято ППР від 15.12.2018 року № про застосування до відповідачки штрафних санкцій на суму 6447,27 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування (а.с.50).

ППР від 15.12.2018 року № направлено платнику податків ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 та повернуто з причин закінчення терміну зберігання (а.с.53).

Відповідно до абз.2 п.126.1 ст.126 ПК України у редакції від 25.11.2018 року (чинній на час прийняття ППР від 15.12.2018 року) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, а саме - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Строк сплати податку встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо (п.31.3 ст.31 ПК України).

У зв`язку з затримкою сплати грошового зобов`язання з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування, контролюючим органом прийнято ППР від 15.12.2018 року №, яким до відповідачки застосована штрафна санкція у сумі 6447,27 грн - 20% погашеної суми податкового боргу (а.с.50).

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.42.1 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 45.1. статті 45 ПК України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Будучи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була визначена податкова адреса - АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак 10.08.2012 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У той же час згідно поданої 29.04.2015 року податкової декларації (після реєстрації припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності), на підставі якої нараховані штрафна санкція і пеня за затримку сплати ПДФО, фізична особа-платник податку визначив своєю податковою адресою - АДРЕСА_3 (а.с.48-49).

Згідно з п.48.3. ст.48 ПК України, що податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

Таким чином податковою адресою фізичної особи платника податків ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

ППР від 15.12.2018 року № відповідачем не отримане та повернуто з причин закінчення терміну зберігання, у зв`язку з його направленням на адресу, яка значилась в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на час реєстрації відповідачці як ФОП - АДРЕСА_2 , замість визначеної платником податків адреси місця проживання - АДРЕСА_3 (а.с.50, 53).

Вимога форми «Ф» від 11.08.2015 року №1240-23 також була направлена на адресу АДРЕСА_2 та не отримана відповідачем (а.с.46-47).

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про неузгодженість податкового зобов`язання в частині нарахованої на підставі ППР від 15.12.2018 року № штрафної санкції за затримку сплати ПДФО, оскільки ППР не направлялось за адресою місця проживання відповідача та не є належним чином врученим в розумінні ст. 42 ПК України. Відповідно відсутні встановлені ПКУ підстави вважати нараховані штрафні санкції відповідачці податковим боргом.

Також судом встановлено, що на суму несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання з ПДФО, за яким виник податковий борг, в ІКП ОСОБА_1 після кожного часткового погашення податкового боргу в добровільному порядку, чи в примусовому (стягнення в межах виконавчого провадження на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 по справі №815/6535/15), контролюючим органом нараховувалася пеня, яка станом на 09.11.2022 становить 67 889,34 грн (а.с.17-45).

Позивачем надана довідка про суми податкового боргу з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування станом на 09.11.2022 року, згідно з якою у фізичної особи платника податків ОСОБА_1 наявний податковий борг, основний платіж 12 993,17 грн (залишок податкового боргу 128 681,20 грн, стягнутий рішенням суду), штрафна санкція 6747,27 грн та пеня 67 889,34 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання (а.с.10).

Згідно з п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, зокрема, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Проте відповідно до п.52 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

З урахуванням строків давності, передбачених ПК України, ГУ ДПС звернулось до суду про стягнення з відповідача пені не всієї суми пені, розрахованої з 2015 року (67 889,34 грн), а за період з 02.08.2017 по 31.01.2022 (43 483,60 грн).

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно з пунктом 131.2 статті 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Про необхідність дотримання вказаної черговості сплати податкового боргу зазначено у постанові Верховного Суду від 05.03.2021 по справі №805/1079/17-а.

Законом не встановлено виключень для платежів, які платник податків сплачує на погашення податкового боргу, який стягнуто з нього згідно з рішенням суду. Стягнення з платника податків податкового боргу судом є підтвердженням обов`язку платника податків сплатити податковий борг із забезпеченням виконання цього обов`язку у примусовому порядку.

Таким чином, сплачені ОСОБА_1 суми на погашення стягнутого згідно із судовим рішенням податкового боргу з ПДФО (основний платіж) не мали іншого призначення, ніж погашення податкового боргу.

Відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (підпункт 129.3.1 пункту 129.3 ПК України).

Згідно із п.129.4 ст.129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 129.1.3 п.129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Отже, пеня нараховується у день фактичного погашення податкового боргу (частини податкового боргу) та розраховується із суми податкової заборгованості, включаючи суму штрафу, на яку теж нараховується пеня.

Підставою для нарахування пені за період з 02.08.2017 по 31.01.2022 у даному випадку є сплата ОСОБА_1 суми узгодженого грошового зобов`язання з ПДФО з порушенням встановлених ПК України строків (після спливу 90 календарних днів).

Однак пеня за період з 02.08.2017 по 31.01.2022 була розрахована на грошове зобов`язання, включаючи суму штрафної санкції, накладеної на платника податків 15.12.2018 року на підставі ППР №, щодо нарахування якої суд дійшов висновку про неузгодженість грошового зобов`язання. Отже, пеня мала нараховуватись без штрафної санкції у розмірі 6 447,27 грн.

Крім того, пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено, що протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. В подальшому, постановами Кабінету Міністрів України, дія карантину неодноразово продовжувалася; запроваджений з 12.03.2020 карантин не переривався і наразі триває, що є загальновідомою обставиною у розумінні ч. 3 ст. 78 КАС України.

Суд вважає, що звільнення від нарахування пені на період дії карантину є заходом державної підтримки платників податків та такий захід застосовується щодо всіх випадків нарахування пені з будь-якого податку, встановленого ПК України. Тобто, на період дії карантину платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Таким чином суд дійшов висновку, що пеня за період з 01.03.2020 по 31.01.2022 стягненню не підлягає.

Між тим, встановлені обставини не звільняють ОСОБА_1 як платника податків від відповідальності, передбаченої ст.129 ПКУ щодо нарахування пені за період з 02.08.2017 по 01.03.2020 (за несвоєчасну сплату податкового боргу без урахування штрафної санкції, накладеної на підставі ППР № від 15.12.2018 року). Таким чином, з урахуванням вказаних обставин пеня несвоєчасну сплату податкового боргу відповідачці повинна бути перерахована.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5 (далі Порядок №5) визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п.2 Розділу І Порядку №5 оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку. Оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Відповідно до п.3 Розділу І Порядку №5 в інформаційній системі забезпечується формування реєстрів співставлень, зокрема, реєстр співставлення сум, визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи, з них узгоджених та неузгоджених (за результатами адміністративного та/або судового оскарження), та облікових показників, відображених в ІКП.

Згідно з п.4 Розділу І Порядку №5 відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів (п.5 Розділу І Порядку №5).

Пунктом 6 підрозділу 2 розділу ІІІ Порядку №5 передбачено, що у разі погашення податкового боргу автоматично проводиться розрахунок пені відповідно до п.129.1 та пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 розділу II ПК України та відображається відповідними операціями щодо нарахування пені в ІКП.

Моніторинг повноти та своєчасності відображення в інформаційній системі сум пені, нарахованих на податкові зобов`язання, визначені платником податків, у разі їх несвоєчасної сплати забезпечується керівником структурного підрозділу територіального органу ДПС, який здійснює облік платежів.

Суд вважає, що перевіряючи законність дій контролюючого органу при реалізації ним своєї компетенції щодо стягнення податкового боргу, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, зокрема щодо оперативного обліку платежів та моніторингу автоматичного нарахування в інформаційній системі сум пені, на підставі чого формується розрахунок податкової заборгованості для подальшого стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 139, 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ЄДРПОУ ВП: 44069166) до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.