Справа № 200/11293/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року справа №200/11293/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,

за участі секретаря судового засідання Харечко О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лушер Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 200/11293/20-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- стягнути з прокуратури Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2016 по 19.11.2017 у сумі 274559,30 грн.;

-стягнути з прокуратури Київської області на користь позивача різницю в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 у сумі 590 474, 21 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у справі № 826/10460/16 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, постановою від 02.11.2016 суд вирішив питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2016 по 02.11.2016. Звертає увагу, що з 02.11.2016 по 20.11.2017 позивач не працював в органах прокуратури, у зв`язку з чим вважає, що за цей час підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2016 по 19.11.2017 у сумі 274 559, 30 грн.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь позивача різницю в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 у сумі 590 474, 27 грн.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на виконання рішення суду та за заявою позивача прокурором Київської області 20.11.2017 прийнято наказ № 312к, яким поновлено позивача на посаді, виплачено позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 478,70 грн.

Прокуратура Київської області у повному обсязі виконала судове рішення від 02.11.2016, шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення та виплачено позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи надходження від позивача заяви про відтермінування виконання рішення суду м. Києва від 02.11.2016 у справі № 826/10460/16, прокуратурою області його виконання здійснено в добровільному порядку після надходження заяви позивача про виконання рішення суду, що виключає вину прокуратури Київської області у затримці виконання судового рішення.

Отже, підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 02.11.2016 по 20.11.2017 відсутні.

Після ліквідації управління нагляду у кримінальному провадженні, позивач продовжував обіймати посаду, яка скорочена та виконував повноваження прокурора без переведення на іншу роботу за що отримував заробітну плату із збереженим посадовим окладом, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Таким чином вимоги стосовно зобов`язання прокуратури області здійснити виплати у зв`язку із виконанням позивачем нижче оплачуваної роботи є безпідставними.

Рух справи.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2021 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року скасовано.

Позовні вимоги в частині стягнення з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2016 по 19.11.2017 у сумі 274 559,30 грн. залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 у сумі 590 474, 27 грн відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави, які зумовили позивача звернутися з цим позовом з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виникли 20.11.2017 (дата поновлення позивача на посаді), тому фактичне звернення з адміністративним позовом 02.12.2020 відбулось з порушенням місячного строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з прокуратури Київської області на користь позивача різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Враховуючи, що позивача з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» по день звільнення з посади прокурора не переведено в результаті успішного проходження ним атестації до обласної прокуратури, оплата його праці правомірно здійснювалась відповідачем згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 200/11293/20-а скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 236 КЗпП України, яка регулює питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, та вирішив правове питання, яке не було заявлено позивачем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи, суд апеляційної інстанції помилково визначив, що позов в цій частині мотивовано тим, що різниця в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 виникла за рахунок неотримання позивачем заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, вимога в частині стягнення різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу заявлена позивачем на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та обґрунтована позивачем виконанням нижче оплачуваної роботи до поновлення на попередній роботі.

Верховний Суд в постанові зазначив, що 18.10.2022 року позивачем подано до Верховного Суду клопотання, в якому зазначено, що у справі № 826/10460/16 на теперішній час вже вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 02.11.2016 по 19.11.2017 та вказано, що у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у цій же справі відсутні правові підстави вважати період з 20.11.2017 до 28.04.2020 вимушеним прогулом.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду частини позовних вимог та позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.11.2016 по 19.11.2017 у сумі 274 559,30 грн. у справі № 200/11293/20-а залишено без розгляду.

Тому суд розглядає апеляційну скаргу тільки в частині доводів щодо стягнення на користь позивача виплати різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Наказом прокуратури Київської області від 27.01.2015 № 181к радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 27.01.2015 в порядку переведення з прокуратури міста Києва.

Наказом прокурора Київської області від 01.07.2016 № 375к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Прокуратури Київської області про:

- визнання протиправним та скасування наказу прокурора Київської області від 01.07.2016 № 375к про звільнення позивача з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області;

- зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та Державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Київської області;

- зобов`язання відповідача нарахувати (обчислити) та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.07.2016 по дату фактичного поновлення на роботі, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, провівши її індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078;

- стягнення з прокуратури Київської області на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000, 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2016 у справі 826/10460/16, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Київської області від 01.07.2016 № 375к про звільнення позивача із займаної посади.

Поновлено позивача на посаді, з якої його було звільнено.

Стягнуто з Прокуратури Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 478,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2016, наказом від 20.11.2017 № 312к, скасовано наказ від 01.07.2016 № 375к, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області. Виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 478,70 грн., за період з 01.07.2016 по 02.11.2016.

Наказом прокурора області від 27.12.2017 № 330к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Київської області з 28.12.2017, звільнивши його з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області.

Наказом Прокурора області від 06.04.2018 № 63к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області з 10.04.2018, звільнивши з посади начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Київської області.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2019 вище зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/10460/16 в частині задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, скасовано та в цій частині направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а в іншій частині вказані судові рішення залишено без змін.

В частині скасування судових рішень Верховний Суд зазначив, що посада, з якої позивача було звільнено та на якій його поновлено судами, не існувала на час постановлення судового рішення в цій справі, а тому задля повного та належного захисту порушеного права позивача, суд повинен був з`ясувати, яка посада в апараті Прокуратури Київської області є рівнозначною тій, яку позивач обіймав до звільнення.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що при повторному розгляді цієї справи суду необхідно з`ясувати назву посади в апараті Прокуратури Київської області, яка за обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків, повноважень і відповідальністю є рівнозначною посаді, яку обіймав позивач до звільнення, а також, що спосіб захисту порушеного права повинен бути пов`язаний безпосередньо з подальшою можливістю виконати судове рішення і є ефективним тоді, коли може забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За результатами нового розгляду справи № 826/10460/16 в частині вирішення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.01.2020 відмовлено в цій частині позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 826/10460/16 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.01.2020 скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов в частині позовних вимог про поновлення на посаді задоволено частково.

Поновлено позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою прокуратури Київської області. В задоволенні решти адміністративного позову в іншій частині таких позовних вимог відмовлено.

Наказом Генерального прокурора від 04.05.2020 № 16ш посаду, яку обіймав позивач було ліквідовано та створено нову посаду з аналогічними функціональними обов`язками.

Наказом Прокурора області від 05.05.2020 № 203к, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 826/10460/16, позивача поновлено з 05.05.2020 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Київської області, звільнивши з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області.

Наказом Прокурора області від 06.05.2020 № 219к звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про Прокуратуру» з 06.05.2020.

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати позивачу, зокрема, різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Змістовний аналіз указаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має компенсаційний характер і стягується на користь незаконно звільненого працівника, право на працю якого та її оплату було порушено роботодавцем.

Стягнення ж різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи стосується ситуації, яка можлива, на приклад, у разі незаконного переведення працівника, внаслідок чого останній вимушений перебувати на нижчеоплачуваній роботі і, відповідно, отримувати менший розмір заробітної плати.

Проте, право позивача на працю було захищено ще первинним судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року: позивача поновлено на посаді, з якої його було незаконно звільнено, і за його згодою на підставі заяви позивача від 26 грудня 2017 року наказом прокурора Київської області від 27 грудня 2017 року № 330к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Київської області з 28 грудня 2017 року, звільнивши позивача з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів СБ України, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області.

Також в зв`язку з ліквідацією посад, з урахуванням попереджень про подальше вивільнення, на підставі заяви позивача Наказом №63к від 06.04.2018 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при проваджені оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному проваджені прокуратури Київської області, звільнивши позивача з 10.04.2018 року з посади начальника відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Київської області.

На посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при проваджені оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному проваджені прокуратури Київської області позивач працював до прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 28.04.2020 року у справі № 826/10460/16, на підставі якої ОСОБА_1 поновлено з 05.05.2020 року на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів СБУ та Державною прикордонною службою України прокуратури Київської області.

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що за період з 20.11.2017 року по 28.04.2020 року позивач виконував нижчеоплачувану роботу в зв`язку з незаконним його переведенням а також, що зазначений період був вимушеним прогулом.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 відсутні.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 200/11293/20-а задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 200/11293/20-а скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення різниці в заробітку за виконання менш оплачуваної роботи під час вимушеного прогулу з 20.11.2017 по 28.04.2020 у сумі 590 474, 21 грн відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 лютого 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко