Справа № 160/5415/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/5415/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року в адміністративній справі № 160/5415/22 (суддя І інстанції Турлакова Н.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (відповідач-1) та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (відповідач-2)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа Приватний виконавець Шевцов Ігор Вікторович

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку про повернення їй надмірно сплаченої суми штрафу у розмірі 6904,52 грн;

- зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання на повернення позивачу надміру сплаченого платежу за постановою управління державно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 07.02.2019 № 30/0702 у розмірі 6904,52 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позову. Вказує, що 07.02.2019 року відповідачем-1 прийнято постанову № 30/0702, якою позивача визнано винуватою в порушенні абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 69156 грн. На виконання зазначено постанови приватним виконавцем Шевцовим І.В. до місцевого бюджету м. Дніпро було стягнуто штраф у сумі 6904,52 грн. В подальшому в судовому порядку цю постанову було скасовано. Позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про повернення коштів. Однак, Управління виявило протиправну бездіяльність та не звернулося до відповідача-2 з поданням про повернення надміру сплачених коштів. Вважає, що рішення суду першої інстанції суперечить положенням Бюджетного кодексу України та Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787), а у випадку помилково сплачених до бюджету платежів орган, на рахунки якого надійшли такі кошти, складає подання про повернення коштів та видає його платнику (особі, яка сплатила грошове зобов`язання) та звертається до органу державного казначейства.

Від відповідача-1 відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.11.2004, перебуває на обліку у ДПІ у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується відомостями із ЄДРПОУ.

Постановою відповідача-1 від 07.02.2019 № 30/0702 року позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення в сфері містобудівної діяльності, передбачене абз. 2 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення в сфері містобудівної діяльності», у вигляді штрафу у сумі 69156 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі № 200/6518/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.03.2020, за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 скасовано постанову Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.02.2019 № 30/0702. (а.с. 14-17)

Згідно з платіжним дорученням від 23.04.2019 № 58877589 платник ОСОБА_1 , отримувач приватний виконавець Шевцов І.В., перераховано 7663,98 грн, призначення платежу: зг.ВП№58887476 від 12.04.19 з вик.пост. №03/1501 від 15.01.19. (а.с. 18)

Відповідно до платіжного доручення від 02.05.2019 № 308 платник ОСОБА_2 , отримувач ГУК у Дніпропетровській області, перераховано 6904,52грн, призначення платежу: 21081100; в рамках ЗВП № 58887476 згідно постанови № 30/0702 від 07.02.2019. Боржник ОСОБА_1 . Стягувач УДАБК ДМР. (а.с. 19)

28.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим І.В. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 у справі № 200/6518/19, скасовано постанову Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про накладення штрафу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.02.2019 № 30/0702, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 58877096. (а.с. 39)

10.12.2020 позивач звернулася до відповідача-1 із заявою (вх. №13/159) про підтвердження надміру зарахованих до місцевого бюджету в якій просила надати відповідне підтвердження, що перераховані до місцевого бюджету в рахунок стягнення згідно постанови від 07.02.2019 № 30/0702 на підставі платіжного доручення від 02.05.2019 № 308 грошові кошти в сумі 6904,52 грн є помилково або надміру зараховані до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів та підлягають поверненню.

У вказаній заяві позивачем зазначено, що 23.04.2019 з розрахункового рахунку ОСОБА_1 відкритого в AT "Райфайзен банк Аваль" приватним виконавцем стягнуто 7663,98 грн., які в подальшому приватним виконавцем згідно платіжного доручення від 02.05.2019 № 308 в сумі 6904,52 грн перераховано до місцевого бюджету (код класифікації доходів «Адміністративні штрафи та інші санкції, код бюджетної класифікації - 21081100») в рахунок стягнення згідно постанови від 07.02.2019 № 30/0702. У зв`язку зі скасуванням виконавчого документу та на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим І.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 58877096. Таким чином, у зв`язку з закінченням виконавчого провадження № 58877096 на підставі скасування в судовому порядку постанови № 30/0702 про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності від 07.02.2019, стягнуті грошові кошти в сумі 6904,52 грн є помилково зарахованими до місцевого бюджету платежів.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач-1 листом від 24.12.2020 № 9/1-688 повідомив позивача, що за змістом наданих копій документів платником грошових коштів, які надійшли до місцевого бюджету, є ОСОБА_2 , а відтак і заява про необхідність підготовки подання про повернення надміру зарахованих коштів повинна бути від ОСОБА_2 , та грошові кошти можуть бути повернені лише ОСОБА_2 . Таким чином, в управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради немає законних підстав надати підтвердження, що перераховані до місцевого бюджету в рахунок стягнення згідно постанови 07.02.2019 № 30/0702 від на підставі платіжного доручення від 02.05.2019 № 308 грошові кошти в сумі 6904,52 є помилково або надміру зараховані до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів та підлягають поверненню. (а.с. 38)

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою (вх. №13/189) про повернення надміру сплачених коштів з місцевого бюджету в якій просила повернути зараховані до місцевого бюджету в рахунок стягнення згідно постанови № 30/0702 від 07.02.2019 на підставі платіжного доручення № 308 від 02.05.2019 грошові кошти в сумі 6904,52 грн, проте відповіді на це звернення не отримала.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неподання до відповідача-2 висновку про повернення їй надмірно сплаченої суми штрафу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень Порядку № 787 повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, заява про необхідність підготовки подання про повернення надміру зарахованих коштів повинна бути подана саме від платника таких коштів, тобто ОСОБА_2 , та грошові кошти можуть бути повернені лише цьому платнику приватному виконавцю Шевцову І.В. Проте, станом на момент розгляду справи, ОСОБА_2 не звертався до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою про необхідність підготовки подання про повернення надміру зарахованих коштів та позивач не ініціював питання перед ОСОБА_2 для вчинення таких дій, докази протилежного відсутні. Також суд зазначив, що питання з повернення надмірно сплаченої суми штрафу у розмірі 6904,52 грн згідно з платіжним дорученням від 02.05.2019 № 308 може вирішуватися між ОСОБА_2 та Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, у зв`язку з чим, є недоведеними аргументи позивача про порушення її прав з боку відповідача-1 у цій частині.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404)відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 1404 за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404 передбачено, що провадження підлягає закінченню зокрема у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Абзацом 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року № 671 «Деякі питання діяльності органів державного архітектурно-будівельного контролю» встановлено: «органи державного архітектурно-будівельного контролю є правонаступниками прав та обов`язків Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо здійснення переданих повноважень відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. З Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: «До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:

1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;

2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради створено відповідно до рішення міської ради від 16.03.2016 № 7/3 «Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» та є виконавчим органом Дніпровської міської ради.

Згідно з Положенням про управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 23.05.2018 року № 33/32 (яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин), до основних завдань та функцій управління належить здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної діяльності всіх рівнів, розташованих у межах міста Дніпра, а також дотримання порядків прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, проведення обстеження об`єктів та реалізацію заходів

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органи державного архітектурно-будівельного контролю накладають штрафи за правопорушення містобудівної діяльності.

Порядок накладення штрафів за правопорушення в сфері містобудівної діяльності на суб`єктів містобудування юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі суб`єкти містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 244 від 06.04.1995 «Про затвердження порядку накладення штрафів за правопорушення в сфері містобудівної діяльності».

Згідно з пп. 38 ч. 1 ст. 64 Бюджетного Кодексу України адміністративні штрафи та інші штрафні санкції, що накладаються місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами місцевих рад або утвореними ними в установленому порядку адміністративними комісіями належать до доходів загального фонду бюджетів сіл, селищ та міст.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» визначено, що до органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, зокрема за кодом бюджетної класифікації 21081100 відносяться органи місцевого самоврядування та Міністерство юстиції.

Відповідно до п. 2 постанови № 106 органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, зобов`язані забезпечувати відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787).

Згідно з п. 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України та органи Державної митної служби України подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Згідно з п. 10 Порядку № 787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. Платник подає до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм статті 253 та частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане правове регулювання судом першої інстанції здійснено висновок, що оскільки відповідно до наданого платіжного доручення платником грошових коштів, які надійшли до місцевого бюджету, є ОСОБА_2 , а відтак і заява про необхідність підготовки подання про повернення надміру зарахованих коштів повинна бути подана саме від платника таких коштів, тобто ОСОБА_2 , а грошові кошти можуть бути повернуті також лише цьому платнику приватному виконавцю Шевцову І.В.

Проте, станом на момент розгляду справи, ОСОБА_2 не звертався до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою про необхідність підготовки подання про повернення надміру зарахованих коштів та позивач не ініціював питання перед ОСОБА_2 для вчинення таких дій, докази протилежного відсутні.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що такий висновок суду, яким підтримано позицію з цього питання відповідача-1, фактично означає відсутність у позивача як фактичного платника штрафу права на повернення примусово стягнутої з неї приватним виконавцем суми, яка перерахована до місцевого бюджету.

Водночас очевидним є факт безпідставного стягнення з позивача зазначеної суми та перерахування її до місцевого бюджету міста Дніпра, оскільки, як зазначалось вище, постанова відповідача-1 від 07.02.2019 № 30/0702 скасована судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу України казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства України відповідно до статті 43 цього Кодексу.

Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 з аналогічним предметом спору зазначила, що у спірних правовідносинах такі спірні суми підлягають стягненню з того бюджета, який є їх набувачем.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплачених стягнутих з позивача приватним виконавцем у виконавчому провадженні грошових коштів є місцевий бюджет міста Дніпро, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з цього бюджету.

При цьому за висновком ВП ВС резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Позивачем вимоги про стягнення сплаченої частини штрафу безпосередньо з бюджету не заявлялись, проте за приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, у п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02) зазначено, що, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Бажаним результатом для позивача є повернення їй безпідставно стягнутих з неї до місцевого бюджету грошових коштів, а тому ефективним способом захисту у спірних правовідносинах є саме стягнення спірної суми з місцевого бюджету міста Дніпро.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову шляхом стягнення на користь позивача з місцевого бюджету міста Дніпро неправомірно стягнутих неї грошових коштів.

Оскільки справа відноситься до категорії незначних і розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року в адміністративній справі № 160/5415/22 скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Стягнути з місцевого бюджету міста Дніпро на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 6904 (шість тисяч дев`ятсот чотири) гривні 52 копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ().

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко