Справа № 160/16959/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 жовтня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «БІКО» (далі позивач) до Львівської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900082/2, прийняте 17.08.2022 Львівською митницею.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «БІКО» (49081, м. Дніпро, вул. Артільна, 10, оф.12, ) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості задоволено:

- визнано протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900082/2 від 17.08.2022 , прийняте Львівською митницею.

15 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку від представника позивача адвоката Афоніна Олександра Вікторовича надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він зазначає, що 27.12.2022 року до ухвалення рішення у справі позивачем подано заяву в порядку ч.3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог через невідомість щодо кількості підготовлених процесуальних документів та понесених витрат до ухвалення рішення по суті позовних вимог. Також в заяві міститься прохання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки з рішенням суду позивач ознайомився 10.02.2023 року в день його доставки до кабінету адвоката в підсистемі "Електронний суд". Разом з заявою представником позивача долучено докази для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

28 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли заперечення проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідач зазначає, що позивач на виконання ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не подав заяви про стягнення судових витрат, а тому підстав для поновлення строків для стягнення витрат на професійну правничу допомогу немає. Щодо підготовки позовної заяви зазначає, що заявлена вартість відповідної юридичної послуги є неспівмірною зі складністю справи, а тому підлягає зменшення, категорія справи не є складно, а написання позовної заяви не потребувало заявленого позивачем часу на її складання. При цьому позовна заява міститься на 5 сторінках, при цьому на 5-ій лише прохальна частина, обґрунтування позовної заяви є загальними, без аналізу положень законодавства, позиція позивача по справі є універсальною, правові висновки зроблені на основі загальних позицій Верховного Суду. Щодо адвокатських запитів зазначає, що адвокат тричі скеровував адвокатські запити щодо надання одних і тих самих документів, які до того ж були надані відповідачем разом із відзивом. Щодо підготовки та подання відповіді на відзив зазначає, що в ній не спростовано тверджень, викладених у позовній заяві, спростування відповідних аргументів повністю викладено позивачем у позовній заяві.

Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи положення статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на те, що судове рішення у справі №160/16959/22 ухвалено в письмовому провадженні, суд дійшов висновку щодо вирішення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цій справі в порядку письмового провадження.

Розглянувши питання про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 1 статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Аналогічна норма міститься у статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до пункту 3 частини 1 якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Разом з цим, у ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З приводу застосування критеріїв судових витрат, що містяться в ч. 5 ст. 134 та ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд зауважує, що судові витрати підлягають зменшенню з урахуванням критеріїв, передбачених ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України виключно на підставі клопотання учасника справи, з якого такі витрати стягуються, в той час як критерії, встановлені ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають застосуванню судом незалежно від позиції учасників справи.

Щодо заявлених відповідачем доводів в частині неподання позивачем до винесення рішення суду в цій справі заяви про стягнення судових витрат згідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 24.12.2022 року, що надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 27.12.2022 року на електронну пошту (вхідний №16688/22), про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті, подана згідно ч. 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи аналогічний зміст вказаних норм права, наявність в матеріалах справи заяви позивача щодо судових витрат та враховуючи, що позивач про прийняття рішення дізнався 10.02.2023 року, суд не вбачає підстав для неприйняття доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивача. Відповідно, суд переходить до їх оцінки.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії наступних документів:

1) Договір про надання правової допомоги від 30.11.2021 року (далі Договір);

2) Додаткова угода до Договору від 22.10.2022 року (далі Додаткова угода);

3) Рахунок від 03.11.2022 року №7 (далі Рахунок №7);

4) Акт приймання-передачі №7 до Договору (далі Акт №7);

5) Платіжна інструкція від 10.11.2022 року №21573 (далі Квитанція №21573);

6) Рахунок від 14.12.2022 №9 (далі - Рахунок №9);

7) Акт приймання-передачі послуг №9 до Договору (далі Акт №9)

8) Платіжна інструкція від 19.12.2022 року №21826 (далі Квитанція №21826);

Згідно п. 3.1. Договору Сторони досягли згоди, що за надання правової допомоги. Яка є предметом Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Адвокатському об`єднання гонорар (винагороду).

Відповідно до п. 1.1. Договору адвокат зобов`язується надавати Клієнту консультації з питань, зокрема, митного права, організовувати ведення претензійно-позовної роботи, надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах будь-якої спеціалізації та інстанції.

Згідно з п. 4.1. Договору Сторонами узгоджена наступна вартість юридичних послуг: 2500 грн за годину роботи адвоката, окрім оплати за участь в судовому засіданні, 600 грн. за годину участі в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що загальна вартість наданих послуг складається з загальної вартості послуг, наданих відповідно до підписаних Сторонами актів приймання-передачі адвокатських послуг.

Додатковою угодою сторони узгодили викладення п. 4.1. Договору в наступній редакції: Сторонами узгоджена наступна вартість юридичних послуг: 6000 грн за годину роботи адвоката, окрім оплати за участь в судовому засіданні; 2500 грн. за участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відео конференції. Окрім цього, п. 4.3. за змістом став пунктом 4.2.

Відповідно до Рахунку №7 виставлено до оплати послуги на загальну суму 14500 грн, серед яких:

1) Підготовка та подання позовної заяви про скасування рішення про коригування митної вартості товарів 8500 грн;

2) Підготовка та направлення адвокатського запиту (тричі) 2000 грн за кожен.

Згідно Акту №7 вищевказані послуги прийняті позивачем від адвоката як такі, що надані в повному обсязі, погоджено вартість 14500,00 грн.

Відповідно до Квитанції №21573 позивачем на користь адвоката сплачено 14500,00 грн.

Відповідно до Рахунку №9 виставлено до оплати послуги на загальну суму 8000 грн, серед яких:

1) Підготовка та направлення адвокатського запиту 2000 грн;

2) Підготовка та подання відповіді на відзив 5100 грн;

3) Підготовка та подання клопотання про витребування доказів 900 грн.

Згідно Акту №7 вищевказані послуги прийняті позивачем від адвоката як такі, що надані в повному обсязі, погоджено вартість 8000 грн.

Відповідно до Квитанції №21826 позивачем на користь адвоката сплачено 8000,00 грн.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Узагальнено перелік наданих адвокатом послуг в даній справі складається з підготовки позовної заяви, чотирьох адвокатських запитів, відповіді на відзив та клопотання про витребування доказів.

Щодо врахування адвокатських запитів як складових наданих юридичних послуг щодо захисту прав позивача суд зазначає, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Водночас, суд враховує, що дана справа не є справою високої складності, розглянута в порядку письмового провадження, правовідносини у справі є поширеними, а судова практика щодо таких правовідносин є сталою та узгодженою, що підтверджується в т.ч. змістом позовної заяви.

Окремо суд зауважує, що питання оподаткування адвокатської діяльності представника позивача перебувають у площині його вільної волі як в частині вибору системи оподаткування, так і щодо встановлення вартості юридичних послуг перед клієнтами, зокрема, врахуванні потреби у сплаті податків. В свою чергу під час розподілу судових витрат, в т.ч. витрат на професійну правничу допомогу, суд вирішує питання про відшкодування позивачу як стороні у справі понесених ним витрат.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, яка належить до справ незначної складності та розглядалася в спрощеному провадженні, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 22500,00 грн. є неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки на переконання суду, вартість таких послуг та час, витрачений адвокатом на їх надання, є значно завищеними та вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для прийняття додаткового рішення та відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 132-143, 241-243, 246, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «БІКО» про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/16959/22 - задовольнити частково.

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, буд. 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «БІКО» (49081, м. Дніпро, вул. Артільна, 10, оф.12, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень (десять тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко