Справа № 600/2551/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/2551/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання контракту нечинним, визнання протиправною відмову та бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати нечинним укладений між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 22.06.2021;

- визнати протиправною відмову командування військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 24.06.2022 про переведення ОСОБА_1 на іншу посаду (до іншої військової частини) для покладання обов`язків відповідно до стану його здоров`я як особи з інвалідністю 3 групи;

- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не направленні ОСОБА_1 на додатковий медичний огляд ВЛК у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та наявною інвалідністю 3 групи;

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 скерувати ОСОБА_1 на додаткове медичне обстеження ВЛК, за результатами якого вирішити питання про його звільнення у відповідності до п.п. б) ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, або переведення на іншу посаду (військову частину) для виконання обов`язків згідно встановленого стану його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час проходження військової служби звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров`я. У зв`язку з відмовою у звільненні з військової служби, позивач звернувся до відповідача з рапортом про переведення на іншу посаду або до іншої військової частини для виконання подальших обов`язків відповідно до стану здоров`я.

Оскільки, вказаний рапорт по суті не розглянуто, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Окрім того, на думку позивача, відповідач умисно ігнорує вимоги чинного законодавства щодо звільнення його з військової служби, скерування для проведення повторної ВЛК або переведення на іншу посаду.

За вказаною позовною заявою ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 25.07.2022 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Військова частина НОМЕР_2 подала до суду відзив, в якому просила відмовити позивачу в задоволення позову.

В обґрунтування заперечень відповідач, серед іншого, зазначав, що позивач подав рапорт з проханням звільнити його з військової служби без команди на власний розсуд, з порушенням порядку звільнення. На думку відповідача, позивач не виконавши вимоги статутів, звернувся до командира частини НОМЕР_1 , який є прямим начальником, а не до безпосереднього начальника. Наведене порушення, є підставою для залишення поданого рапорту без розгляду по суті.

У відзиві відповідач також вказував на безпідставність посилань позивача щодо наявності підстав для звільнення його з військової служби згідно п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки вказана норма застосовуються виключно під час дії особливого періоду.

Крім того, відповідач стверджував, що до рапорту від 24.06.2022 позивач не надав документи, які являються підставою для його переведення на іншу посаду, а також під час проходження військової служби не проявляв бажання пройти ВЛК.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини відносно позивача не було допущено.

Окрім наведеного, відповідач вказував про пропущення позивачем строку звернення до суду в частині вимоги про визнання нечинним контракту про проходження військової служби.

Ухвалою суду від 07.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання контракту нечинним, визнання протиправною відмову та бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою від 28.11.2022 у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання контракту нечинним, визнання протиправною відмову та бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду, з дати отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання нечинним укладеного між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 22.06.2021, - залишено без розгляду.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду відповідь на відзив.

Відповідач правом, передбаченим ст. 164 КАС України, не скористався, письмові заперечення з викладом своїм пояснень, міркувань та аргументів щодо наведених позивачем у відповіді на відзив, до суду не надав.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

22.06.2021 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки (а.с. 18 - 19).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 122 від 22.06.2021, солдата запасу ОСОБА_1 з 22.06.2021 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с. 20).

22.04.2022 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби за контрактом згідно п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я. До рапорту позивачем додано: довідку про хворобу № 22 від 07.02.2022; супровідний лист командира в/ч НОМЕР_3 за вих. № 694 від 22.02.2022; свідоцтво про хворобу № 33/14 від 22.02.2022; виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 162 від 07.02.2022; довідку МСЕК серії 12AAB № 405956 від 05.01.2022 про повторний огляд та підтвердження інвалідності 3 групи (а.с. 22).

Вказаний рапорт направлено 22.04.2022 поштовим відправленням з описом вкладення на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23, 24).

Згідно трекінгу про відправлення та отримання кореспонденції, 23.04.2022 відповідачем отримано поданий позивачем рапорт від 22.04.2022 (а.с. 25 - 26).

Під час розгляду справи по суті, відповідач не заперечував надходження рапорту позивача про звільнення з військової служби.

У зв`язку з неприйняттям рішення по суті рапорту, позивач звернувся Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, на яке отримав повідомлення за № 708вих.-22 від 13.05.2022 про скерування його звернення за належністю до військової частини НОМЕР_4 (а.с. 33).

За наслідками розгляду поданого рапорту, 17.06.2022 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав у командування військової частини НОМЕР_1 для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби відповідно до п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки згідно доданих до рапорту документів та постанови ВЛК про придатність до проходження військової служби, він неприданий до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час (а.с. 34).

Не погоджуючись з відмовою у звільненні з військової служби, 24.06.2022 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив перевести його на іншу посаду та/або до іншої військової частини для покладання обов`язків відповідно до стану його здоров`я та не пов`язаних з великими фізичними навантаженнями. До рапорту позивачем додано: повідомлення в/ч НОМЕР_1 за вих. № 693/785 від 17.06.2022; довідку МСЕК серії 12AAB № 405956 від 05.01.2022 про повторний огляд та підтвердження інвалідності 3 групи (а.с. 35).

Вказаний рапорт направлено 24.06.2022 поштовим відправленням з описом вкладення на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 36, 38).

Згідно трекінгу про відправлення та отримання кореспонденції, 30.06.2022 відповідачем отримано поданий позивачем рапорт від 24.06.2022 (а.с. 37).

Під час розгляду справи по суті, відповідач не заперечував надходження рапорту позивача від 24.06.2022.

У позові позивач стверджував, що поданий ним рапорт від 24.06.2022 відповідачем по суті не розглянуто, про прийняте рішення його не повідомлено.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію; мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

У ст. 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Пунктом 35 Положення встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:

після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 233 Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом ч. 1 - 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено перелік підстав, за яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).

Отже наведена норма діє тільки під час дії особливого періоду, крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Отже, в п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII наведено виключні підстави за яких військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, можуть бути звільнені з військової служби до оголошення демобілізації.

З матеріалів справи видно, що 22.04.2022 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби за контрактом згідно п.п. б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я.

За наслідками розгляду поданого рапорту, 17.06.2022 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав у командування військової частини НОМЕР_1 для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби відповідно до п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки згідно доданих до рапорту документів та постанови ВЛК про придатність до проходження військової служби, він неприданий до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час.

Враховуючи наведені норми матеріального права та встановлені по справі обставини, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільнення з військової служби на підставі п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позаяк наведена норма застосовується виключно під час дії особливого періоду.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача, що на момент подання рапорту про звільнення з військової служби позивач не підлягав звільненню з військової служби до оголошення демобілізації за станом здоров`я на підставі п.п. б) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, оскільки згідно доданих до рапорту документів та постанови ВЛК про придатність до проходження військової служби, він неприданий до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час.

З огляду на наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби на підставі п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не розгляді рапорту від 24.06.2022 про переведення його на іншу посаду (до іншої військової частини) для покладання обов`язків відповідно до стану його здоров`я як особи з інвалідністю 3 групи, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Статтею 110 Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції (ст. 111 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Пунктом 12 Положення передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів, право на видання якого має командирам військової частини.

Пунктом 82 Положення передбачено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: 1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; 3) на нижчі посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Згідно п. 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку. Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання (п. 113 Положення).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція).

Згідно п. 4.14 Інструкції рівнозначною посадою з меншим обсягом роботи вважається посада, виконання обов`язків за якою пов`язані:

з меншою кількістю або відсутністю підлеглого особового складу;

з меншою кількістю або відсутністю зразків озброєння і військової техніки, що перебувають в експлуатації, на обслуговуванні чи на збереженні;

з меншим обсягом або відсутністю матеріальної відповідальності;

з меншим обсягом або відсутністю особливо важливих завдань;

з нижчою формою допуску до державної таємниці.

Рівнозначною посадою з меншим обсягом роботи може бути також посада, що не визначає боєздатність військової частини, посада в підрозділах забезпечення, а також посада, що не передбачає класної кваліфікації.

Пунктом 4.15 Інструкції передбачено, що переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені військові звання старший лейтенант або молодший сержант (старшина 2 статті)) провадиться на особисте прохання відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 82 Положення за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.

Крім рапорту військовослужбовця, підставами для прийняття рішення щодо його переміщення за станом здоров`я, сімейними обставинами чи з інших поважних причин є постанова (висновки) військово-лікарської та лікарсько-консультативної комісій, акт обстеження сімейного стану, документи, що підтверджують наявність і вік дітей, наявність житла, розміри доходів тощо.

Розглядом справи по суті встановлено, що 24.06.2022 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив перевести його на іншу посаду та/або до іншої військової частини для покладання обов`язків відповідно до стану його здоров`я та не пов`язаних з великими фізичними навантаженнями. До рапорту позивачем додано: повідомлення в/ч НОМЕР_1 за вих. № 693/785 від 17.06.2022; довідку МСЕК серії 12AAB № 405956 від 05.01.2022.

Під час розгляду справи по суті відповідач не надав до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження розгляду поданого позивачем рапорту від 24.06.2022 по суті про задоволення або відмову у задоволені порушеного ним питання.

Посилання відповідача на неподання позивачем повного пакету документів, які є підставою для переведення на іншу посаду та/або до іншої військової частини, як на підставі для відмови у задоволенні порушеного позивачем питання, суд оцінює критично, оскільки наведене твердження не звільняє відповідача від обов`язку розглянути поданий рапорт по суті та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення. З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача щодо порушення позивачем порядку подання рапорту від 24.06.2022.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не вчинення дій по розгляду поданого позивачем рапорту від 24.06.2022 про переведення на іншу посаду (до іншої військової частини).

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не направленні його на додатковий медичний огляд ВЛК у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та наявною інвалідністю 3 групи, зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 скерувати його на додаткове медичне обстеження ВЛК, за результатами якого вирішити питання про його звільнення у відповідності до п. п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, або переведення на іншу посаду (військову частину) для виконання обов`язків згідно встановленого стану його здоров`я, суд зазначає наступне.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно із п. 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з п. 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 встановлено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

У разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи ( п. 6.4, 6.5 глави 6 розділу II Положення № 402).

Враховуючи висновок суду в даній справі про правомірність відмови позивачу у звільненні з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для направлення позивача на медичний огляд.

Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з відповідним клопотанням (рапортом) про направлення його на медичне обстеження ВЛК для вирішення питання про звільнення з військової служби за станом здоров`я або переведення на іншу посаду (до іншої військової частини).

Отже, позивач не проявляв жодних дій, які б підтверджували його бажання пройти ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті позивач не довів, а суд не встановив факти та/або обставини, які б свідчили про звернення позивача до відповідача з відповідним клопотанням (рапортом) про направлення його на медичне обстеження ВЛК для вирішення питання про звільнення з військової служби за станом здоров`я, або переведення на іншу посаду (до іншої військової частини).

За таких обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не направленні його на додатковий медичний огляд ВЛК у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та наявною інвалідністю 3 групи, зобов`язання відповідача скерувати його на додаткове медичне обстеження ВЛК, за результатами якого вирішити питання про його звільнення у відповідності до п. п. б) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, або переведення на іншу посаду (військову частину) для виконання обов`язків згідно встановленого стану його здоров`я передчасними та необґрунтованими, тому відмовляє в їх задоволенні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій по розгляду поданого позивачем рапорту від 24.06.2022 про переведення на іншу посаду (до іншої військової частини). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у спірних правовідносинах, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про переведення на іншу посаду (до іншої військової частини) від 24.06.2022 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243-246, 255, 293 та 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вчинення дій по розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 24.06.2022 про переведення на іншу посаду (до іншої військової частини).

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про переведення на іншу посаду (до іншої військової частини) від 24.06.2022 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

4. В іншій частині позову відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.К. Левицький