Справа № 760/31701/21
Суддя: Ішуніна Л. М.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить скасувати постанову Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Полторацького А. О. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил стоянки транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки, серії 1КІ від 07 жовтня 2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, за відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що вказаною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП за порушення підпункту «б» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України щодо стоянки транспортного засобу на тротуарі по вул. Золотоустівська, 53, у м. Києві, із здійсненням фотофіксації обставин виявленого порушення правил паркування та через відсутність технічних можливостей встановити особу, яка є суб`єктом правопорушення.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки під час її складання не встановлено суб`єкт відповідальності, який вчинив правопорушення. Водночас, вважає, що презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення, тому перебування автомобіля у її власності не є самостійною підставою для притягнення її до відповідальності, оскільки статтею, якою визначено склад адміністративного правопорушення, інкримінованого їй, не встановлено, що суб`єктом правопорушення є власник транспортного засобу, а також не доведено наявність у її діях складу правопорушення, що кореспондується з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Крім того, з огляду доданих інспектором до повідомлення та постанови фотознімків із відображенням автомобіля марки «Land Rover Freelander» з номерним знаком НОМЕР_1 , встановлено розташування транспортного засобу позивача на асфальтованому майданчику, а не тротуарі, саме, по вулиці Річна (фотознімок о 12:35:26), а не Золотоустівська, при цьому, позаду автомобіля знаходиться газон, праворуч проїзна частина вулиці Річна, ліворуч - тротуар шириною щонайменше 2-х метрів до будинку № 53 по вулиці Річна, попереду перехрестя вулиць Річна зі Золотоустівська. Тобто зазначені фотознімки не можуть слугувати належним доказом факту вчинення нею адміністративного правопорушення з огляду на те, що вони не встановлюють/не підтверджують користування саме ОСОБА_1 або іншою особою для стоянки більш ніж 5 хвилин (фотознімки 07 жовтня 2019 року о 12:35:19; 12:35:26 i 12:35:41, тобто протягом 1 хвилини) та що для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 м. Знаки «Зупинку заборонено» та «Стоянку заборонено» по вул. Річна, від вул. Чорновола до перехрестя з вул. Золотоустівська, відсутні. Викладене свідчить про відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення.

Також, зазначає, що повідомлення та постанова про адміністративне правопорушення складені не уповноваженою особою - інспектором відділу інспекції з паркування Голосіївського району, оскільки буд. № 53 по вул. Річна, розташований у Шевченківському районі міста Києва, а також постанова не підписана власноруч інспектором та містить лише відомості, внесені інспектором, будь-яких підтверджень зазначених ним фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. До того ж, в оскаржуваній постанові зазначено, що фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу - Термінал «ParkUP», без визначення його індивідуальних ознак (номеру), тому фотофіксація здійснена за його допомогою не може бути належним та допустимим доказом.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з указаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року позов залишено без руху.

14 грудня 2021 року, на виконання зазначеної ухвали, позивач надала до суду квитанцію про сплату судового збору та позовну заяву в новій редакції, визначивши коло учасників відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до статей 162, 163 КАС України відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - для надання відповіді на відзив.

21 липня 2022 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив, в якому останні зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки транспортний засіб зареєстрований за позивачем, був залишений для стоянки на тротуарі у місці, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, що заборонено, за винятком стоянки легкових автомобілів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів. Краєм тротуару у цьому випадку є бордюрний камінь. Як вбачається з матеріалів фото фіксації транспортний засіб позивача розташовано на тротуарі, а не на краю тротуару, чим і було порушено вимоги підпункту «б» пункту 15.10 ПДР.

Крім того, суб`єктом правопорушення за інкримінованою позивачу статтею є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 КУпАП або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Відповідно до частини першої статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Тож, встановивши відповідальну особу, а саме ОСОБА_1 , за якою зареєстровано вищевказаний транспортний засіб, інспектором з паркування було винесено оскаржувану постанову.

Доказів неправомірної поведінки інспектора Полторацького О. А. не надано, а приймаючи вказану постанову він реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху. Крім того, керівництво інспекції має право залучати інспекторів з паркування для виконання посадових обов`язків в інших адміністративних районах Києва, незалежно від їх територіальної приналежності, що свідчить про наявність повноважень в інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури Полторацького А. О. складати постанову в Шевченківському районі міста Києва.

Враховуючи викладене, інспектором при винесенні оскаржуваної постанови повністю дотриманні норми чинного законодавства України, а позивачем не доведено відсутність підстав для її притягнення до адміністративної відповідальності та не спростовано правомірність дій інспектора при винесені вищевказаної постанови, тому просить відмовити в задоволенні позову.

25 липня 2022 року до суду подано відповідь позивача на відзив відповідача, в якій остання підтримала мотиви, викладені в позовній заяві, зазначивши, що відповідачем не спростовані обставини наведені нею, не надано доказів вчинення ОСОБА_1 як водієм, а не власником транспортного засобу інкримінованого адміністративного правопорушення, що свідчить про відсутність в її діях складу і події адміністративного правопорушення, тому постанова від 07 жовтня 2021 року підлягає скасуванню.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, особи, які беруть участь у справі не викликались та відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на цих правилах.

Судом установлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № 07 жовтня 2021 року о 12-35 год. на вул. Золотоустівська, 53 у м. Києві ОСОБА_1 було поставлено транспортний засіб «Land Rover Freelander», номерний знак НОМЕР_1 , на стоянку на тротуарі, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушила пункт 15.10 б) Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності й накладено штраф у розмірі 340 грн.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складена Головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за адресою: м. Київ, вул. Золотоустівська, 53.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Згідно з розділом 7 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19 листопада 2018 року №2089 у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, положення про яке затверджується наказом Департаменту. У складі управління (інспекції) з паркування Департаменту діють інспектори з паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право: здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки, відеозапису (п. 7.1); розглядати справа про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено (п. 7.2); складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладання адміністративних стягнень (п. 7.3.); накладати адміністративні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису (п. 7.4.); розміщувати на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про накладання адміністративних стягнень або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (п. 7.5.).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Пунктами 1.3 та 1.9. цих Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати їхні вимоги, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «б» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України, забороняється стоянка транспортних засобів на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Разом з тим, позивач заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення та зазначає, що Правил дорожнього руху вона не порушувала, транспортний засіб на стоянку на тротуарі не ставила, з наданих матеріалів фотофіксації, які було долучено до постанови, як матеріали фото/відео фіксації правопорушення, вбачається, що транспортний засіб позивач розташований на краю тротуару, при цьому для руху пішоходів залишилося більше 2 метрів.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі №201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Однак, відповідачем не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду надано не було.

Так, підпунктом «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України встановлено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно з пунктом 15.6. Правил дорожнього руху України стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.6 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках: у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі №750/3679/17.

Таким чином, підпункт «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України, аналогічно як і при застосуванні табличок 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43.

Враховуючи вищенаведене, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення підпункту «б» пункту 15.10 Правил дорожнього руху України є неправомірним, якщо легковий автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених підпунктом «в» вказаного пункту Правил.

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху України тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном; стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Так, із матеріалів фотофіксації, що наявні в матеріалах справи та які було долучено до постанови, як матеріали фото/відео фіксації правопорушення, судом встановлено, що транспортний засіб позивача розташований на краю тротуару, при цьому пішоходи безперешкодно здійснюють рух тротуаром. Також, матеріали справи не містять доказів, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів.

Крім того, представником відповідача не надано до суду належних та достатніх доказів того, що позивачем здійснено саме стоянку на проміжок часу, більший ніж 5 хвилин, на тротуарі по вул. Золотоустівській, 53 в м. Києві 07 жовтня 2021 року о 12-35 год, оскільки на фото, якими зафіксовано правопорушення, зазначено дату - 07 жовтня 2021 року та час - 12:35:19, 12:35:26, 12:35:41. Таким чином, проміжок між часом здійснення фотофіксації адміністративного правопорушення, а саме порушення правил стоянки, становить менше однієї хвилини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача про відсутність належних та допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення є обґрунтованими з огляду на те, що відсутні докази того, що транспортний засіб «Land Rover Freelander», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював саме стоянку.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Що стосується твердження позивача про те, що оскаржувану постанову було винесено не уповноваженою особою, то в ході судового розгляду воно не знайшло свого підтвердження, оскільки згідно з пунктом 5.3.3. Положення про управління (інспекцію) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого наказом Департаменту від 30 липня 2020 року № Н-341, керівництво інспекції має право залучати інспекторів з паркування для виконання посадових обов`язків в інших адміністративних районах Києва незалежно від їх територіальної приналежності, чим спростовано вказані доводи позивача.

Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів, що 07 жовтня 2021 року вона не ставила на тротуарі транспортний засіб «Land Rover Freelander», номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про скасування постанови серії 1КІ № від 07 жовтня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 й закриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позову та відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства, на користь позивачки підлягають відшкодуванню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії за сплату судового збору в розмірі 25 грн, то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг, тобто в розумінні КАС України, не є судовими витратами, а тому вказані витрати несуть сторони самостійно.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5-7, 9, 72, 77, 90, 229, 241-247, 250, 256, 262, 286, 293, 295 КАС України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судовий збір у розмірі 454 грн.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна