Справа № 460/7018/22
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2022 року м. Рівне №460/7018/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Ющук Я.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Михайлов В.О.,

відповідача: представник Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фермерське господарство "Агротех-Р"
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Агротех-Р звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у якій просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 14.02.2012 року №03, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), на суму: за податковими зобов`язаннями 835 385 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 208 846 грн. 25 коп.; податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 14.02.2022 року №03, за яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 377 952 грн.

В обґрунтування позову позивач вважає протиправними і такими, що підлягають скасуванню вищевказані податкові повідомлення-рішення з підстав вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та ухвалено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Зокрема, суд оцінивши категорію та складність справи, кількість сторін, характер спірних правовідносин між ними, обсяг та характер доказів у справі, суд, на підставі частини третьої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Встановлено відповідачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву в порядку статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем 04.05.2022 року подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

09.05.2022 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача - про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши заяву представника відповідача та матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч.6 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Згідно з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 року суд перейшов до розгляду справи № 460/7018/22 за правилами загального позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, проаналізувавши відзив на позовну заяву, допитавши свідків, дослідивши обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

На підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 15.12.2021 року №2619-п «Про проведення відповідно до п.п.78.1.8 п.78.1 та п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України документальної позапланової перевірки ФГ «Агротех-Р» ()» згідно з п.п.19.1.6 п.19.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8, п.78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФГ «Агротех-Р», щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах.

10 січня 2022 року поштовим зв`язком ФГ «Агротех-Р» від ГУ ДПС у Рівненській області отримано акт перевірки № 9022/17-00-07-03/42045850 від 29.12.2021 р. про результати документальної позапланової перевірки ФГ «АГРОТЕХ-Р», , щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень та жовтень 2021 р. від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

Зі змісту отриманого акту перевірки, за наслідками перевірки, податковий орган прийшов до наступних висновків:

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації за жовтень 2021 року (№ від 17.11.2021 року) від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах встановлено порушення платником податків:

- п.198.3 ст.198, п.198.5 ст.198 ПК України внаслідок заниження податкових зобов`язань за березень 2021 року на 235 450 грн., що в подальшому призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету у березні 2021 року у розмірі 235 450 грн.;

- п.14.171, п.п.14.1.2019, п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188 ПК України внаслідок заниження податкових зобов`язань з ПДВ у жовтні 2021 року за ставкою 14% в сумі 634 816 грн., що в подальшому призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету у жовтні 2021 року у розмірі 634 816 грн.;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 пп. «г» п.198.5, п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 розділу 3 ПК України внаслідок заниження податкових зобов`язань з ПДВ у жовтні 2021 року на суму ПДВ 2 535 187 грн., що в подальшому призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету у жовтні 2021 року у розмірі 200 569 грн. та до завищення суми залишку від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за жовтень 2021 року в розмірі 2 334 618 грн.);

- п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 ПК України, п.п.4 п.5 розділу 5, п.5 розділу 6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну України 28.01.2016 року №21, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 43 334 грн.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Кодексу у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Розглянувши акт перевірки № 9022/17-00-07-03/42045850 від 29.12.2021 р. про результати документальної позапланової перевірки ФГ «АГРОТЕХ-Р», доводи та обґрунтування, які в ньому викладено, ФГ «АГРОТЕХ-Р» не погодився з висновками податкового органу та подав заперечення на акт перевірки від 21.01.2022 року №7 з додатками та підтверджуючими документами згідно переліку.

Відповідь на заперечення позивачу надано 07.02.2022 року №1253/6/17-00-07-03/42045850, яке було отримано позивачем поштою 14.02.2022 року.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду заперечення, висновки, які викладені Акті перевірки, викладено відповідачем в наступній редакції:

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації за жовтень 2021 року (№ від 17.11.2021 року) від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах встановлено порушення платником податків:

- п.14.171, п.п.14.1.2019, п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188 ПК України внаслідок заниження податкових зобов`язань з ПДВ у жовтні 2021 року за ставкою 14% в сумі 634 816 грн., що в подальшому призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету у жовтні 2021 року у розмірі 634 816 грн.;

- п.44.1, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 пп. «г» п.198.5, п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 розділу 3 ПК України внаслідок заниження податкових зобов`язань з ПДВ у жовтні 2021 року на суму ПДВ 2 535 187 грн., що в подальшому призвело до заниження суми, яка підлягала сплаті до бюджету у жовтні 2021 року у розмірі 200 569 грн. та до завищення суми залишку від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за жовтень 2021 року в розмірі 2 334 618 грн.);

- п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 ПК України, п.п.4 п.5 розділу 5, п.5 розділу 6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну України 28.01.2016 року №21, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 43 334 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки, відповіді на заперечення до Акту перевірки та порушень які, на думку відповідача, є встановленими та доведеними, відповідачем було винесено та направлено поштою позивачу податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 14.02.2012 року №03, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), на суму: за податковими зобов`язаннями 835 385 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 208 846 грн. 25 коп.;

- податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 14.02.2022 року №03, за яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 377 952 грн.

Позивач оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення.

Щодо доводів позиввача про процедурні порушення щодо проведення документальної позапланової перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.78.4, 78.5 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що направлення на перевірку, яке було видано посадовим особам відповідача та наказ про проведення перевірки були вручені ОСОБА_1 як уповноваженій особі ФГ «Агротех-Р», а не керівнику.

Ці обставини в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_1 , а також посадові особи відповідача, які проводили перевірку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом перевірено, що ОСОБА_1 є дійсно уповноваженою особою ФГ «Агротех-Р», проте до його повноважень не входить представництво інтересів юридичною особи під час перевірок контролюючих органів, відтак, суд констатує, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.78, 79, 81 ПК України щодо процедури проведення документальної позапланової перевірки.

У постанові від 13.11.2019 року у справі №2а-7371/12/1370 Верховний Суд зазначає, що позивачем можуть бути захищені його права, щодо підстав призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №807/2062/17 платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому ці рішення, дії або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, у постанові від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18 Верховний Суд зауважив, що недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

У вказаній постанові Верховний Суд формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також, Постановою Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі №320/7159/19 було передбачено, що законною вважається лише та перевірка, перед призначенням якої (за відповідних підстав, передбачених ст. 78 ПК України), платнику податків надсилався запит, із врахуванням передбачених законом вимог до нього, на який не було надано відповіді. Однак недотримання контролюючим органом при направленні запиту обов`язкових вимог, які передбачені пунктом 73.3 статті 73 ПК України, звільняє платника податків від обов`язку надавати відповідь на нього.

Судом встановлено, що посадовими особами контролюючого органу лише в ході перевірки надавалися запити про надання документів, які адресувалися та вручалися неуповноваженій особі Ткачу В.Р. (особі, яка не могла представляти інтереси платника податків у відносинах з контролюючими органами).

За змістом статті 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Як вбачається з акту перевірки № 9022/17-00-07-03/ НОМЕР_1 від 29.12.2021 р. документальна виїзна позапланова перевірка проводилася у ФГ «Агротех-Р» з 15.12.2021 року по 21.12.2021 року за адерсою: АДРЕСА_1 .

Судом з огляду на показання свідків - посадових осіб відповідача, які проводили перевірку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , встановлено, що інспектори були присутні фактично при проведенні перевірки лише 15.12.2021 року, що є грубим порушенням вимог ст.75 ПК України. В інші дні інспектори були відсутніми.

Про це також показав у своїх поясненнях суду і свідок ОСОБА_1 , а також було надано суду для підтвердження журнал проведення перевірок ФГ «Агротех-Р», у якому відсутні записи щодо перебування посадових осіб відповідача під час документальної виїзної позапланової перевірки з 15.12.2021 року по 21.12.2021 року.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово аналізував положення ПК України, які регулюють питання проведення документальних виїзних перевірок і документальних невиїзних перевірок, та висловлював позицію, що Податковий кодекс України не передбачає право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу (зокрема, але не виключно, постанови від 13 червня 2019 року у справі № 825/1747/17, від 17 травня 2019 року у справі № 804/254/18, від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, від 23 квітня 2020 року (справа №826/20146/15), від 24 січня 2019 року (справа №805/1941/17-а), від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16).

Також, свідком ОСОБА_1 надано поясненя суду, що він особисто 17 та 18 грудня 2021 року отримував в приміщенні ГУ ДПС у Рівненській області за адресою: 33023, м.Рівне, вул.Відінська, 12 запити від перевіряючих щодо надання документів, однак такі запити не вручалися за місцем проведення документальної виїзної позапланової перевірки.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спростували у своїх поясненнях доводи, які були викладені свідком ОСОБА_1 .

Акт про не надання документів посадовими особами було складено фактично по завершенні документальної виїзної позапланової перевірки в день складання акту перевірки 29.12.2021 року.

Крім цього, судом встановлено, що позивачем подавалися заперечення на акт перевірки від 21.01.2022 року №7, у якому містилося прохання повідомити про розгяд вказаних заперечень та бажання взяти участь в розгляді. У разі отримання від платника податків заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду (п.п.86.7.2. п.86.7 ст.86 Кодексу).

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Однак, відповідач не забезпечив позивачу право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника всупереч вимогам ст.86 ПК України.

Так, Податковий кодекс України надає право платнику податків подати заперечення на акт перевірки, і незабезпечення податковим органом права такого платника на участь у процесі прийняття рішень за наслідками проведеної перевірки та порушення порядку, передбаченого пунктом 86.7 ст. 86 ПКУ, по розгляду заперечень на акт перевірки мають наслідком визнання податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої перевірки, протиправними (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.04.2021 року по справі №810/1420/16).

Щодо безпосередніх фактичних обставин справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 188.1. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Судом, на підставі поданих сторонами доказів, встановлено, що ФГ «АГРОТЕХ-Р» не порушувало вимог п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) при визначенні бази оподаткування операцій з постачання товарів/послуг.

Щодо описаної на сторінці 10 Акту перевірки відсутності під час проведення інвентаризації на власних складах господарства залишків соняшника, то суд встановив наступне.

Позивач у 2021 році вирощував сільськогосподарські культури на загальній площі 796,00 га, у тому числі соняшник на площі 262,00 га, що було відображено у поданій статистичній звітності.

Придбане насіння соняшника обліковувалося на бухгалтерському рахунку 208 (матеріали сільськогосподарського призначення). На цьому ж рахунку обліковувалися мінеральні добрива та засоби догляду за рослинами, що використовувалися для вирощування соняшника.

При підготовці до посіву (оранка, дискування) та при посіві була задіяна власна сільгосптехніка (трактори, плуги, дискові культиватори, сівалки, рахунки обліку 104, 105). Сільгосптехніка заправлялася дизпаливом, яке обліковувалося на рахунку 203 (паливо).

По мірі використання насілання, мінеральних добрив, засобів догляду за посівами, дизпалива та інших матеріалів відбувлося їх списання на рахунок 2311 (незавершене виробництво) із субконто за видами висіяних культур.

При збиранні врожаю соняшника був задіяний власний комбайн, а також отримувалися послуги із збирання урожаю стороннім надавачем послуг. Витрати по збиранню урожаю соняшника також відображалися на рахунку 2311.

Після врахування всіх витрат облік соняшника вівся по рахунку 271 (продукція рослинництва) із відповідним субконто.

Підтверджуючі докази були надані позивачем як в ході перевірки так і в ході розгляду судової справи.

Через відсутність вигідних ринкових пропозицій по купівлі соняшнику та у зв`язку із неможливістю забезпечення відповідних умов зберігання на виробничій базі, ФГ «Агротех-Р» укладено договір зберігання із ТОВ «СОЯ-БІОТЕК» (код 41654619). Згідно акту прийому-передачі на зберігання передано 788,9 т. соняшника.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з умов укладеного договору зберігання із ТОВ «СОЯ-БІОТЕК» (код 41654619), сторони визначили умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них, у тому числі щодо передачі на зберігання 788,9 т. соняшника саме за актом приймання-передачі.

Відповідно до положень пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за номером 168/704 (далі Положення).

У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Так, у відповідності до пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку акт приймання-передачі є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами. В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Згідно пункту 24 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

За приписами ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Вимоги до реєстру складських документів на зерно та порядок його ведення визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 1.2. Порядку ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 №1569 (надалі - Порядок), основний реєстр складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання (далі - Реєстр), - електронна база даних, що формується на основі реєстрів, які ведуться на зернових складах, що містить відомості про зерно (заставне зерно), прийняте зерновими складами на зберігання у визначеному обсязі й до визначеного строку, та про видані ними складські документи на зерно та про держателів таких документів; адміністратор Реєстру - державне підприємство "Держреєстри України", що здійснює створення Реєстру, забезпечує його функціонування, технічне, технологічне та програмне забезпечення ведення Реєстру, відповідає за збереження відомостей та захист від несанкціонованого доступу до Реєстру та від руйнування, має повний прямий доступ до структури єдиної комп`ютерної бази Реєстру, здійснює замовлення, облік, постачання і контроль за використанням реєстраторами бланків складських документів на зерно, бланків витягів з Реєстру, технічне навчання реєстраторів, здійснює інформаційно-довідкове обслуговування Реєстру та виконує інші функції, передбачені цим Порядком; реєстр зернового складу - база даних, що містить відомості про зерно (заставне зерно), що прийняте зерновим складом на зберігання у визначеному обсязі й до визначеного строку, про видані ним складські документи на зерно та про володарів таких документів. Реєстр зернового складу ведеться у двох формах: електронна база даних, яка є складовою частиною Реєстру, та на паперових носіях (Книга реєстрації).

Відповідно до п. 2.2. Порядку, при заповненні обов`язкових реквізитів складського документа на зерно (заставне зерно) (далі - складський документ) у реєстр зернового складу (в електронному вигляді) вносяться відомості з присвоєнням їм порядкового номера про складський документ та зерно, на яке такий документ було виписано.

Таким чином, суд встановив, що ТОВ «СОЯ-БІОТЕК» (код 41654619) належним чином прийнято на зберігання від ФГ «Агротех-Р» за актом приймання-передачі 788,9 т. соняшника, отже ФГ «Агротех-Р» не порушувало вимог п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, відтак в цій частині висновки податкового органу в Акті перевірки є необґрунтованими.

Відповідач не спростував в ході судового розгляду вказаних обставин, а також не здійснював зустрічної звірки у ТОВ «СОЯ-БІОТЕК» за вказаним фактом.

Щодо порушення п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 п. 200.1 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) внаслідок чого, на думку податкового органу, занижено суму, що підлягала сплаті до бюджету у жовтні 2021 р. в розмірі 200569 грн. та завищено суму залишку від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації за жовтень 2021 р.) на суму 2334618 грн., судом зазначається наступне.

Відповідно до п. 201.10. ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п. 200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2. ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.4. ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

ФГ «АГРОТЕХ-Р» сформовано податковий кредит звітних періодів на підставі отриманих та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних. Таким чином, на думку суду, положення Податкового кодексу не порушувались.

Копії документів щодо проведення господарських операцій надавалися до заперечення на акт перевірки, однак такі документи не були враховані під час проведення перевірки, хоча надавалися податковому органу для врахування, відтак, суд вважає, що ФГ «Агротех-Р» не порушено вимоги п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 п. 200.1 ст. 201, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 розділу III Податкового кодексу України.

Щодо порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) внаслідок чого, на думку податкового органу, завищено суму залишку від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 43 334 грн., суд вказує на наступні обставини.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до п. 200.4. ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що ФГ «РакАгріКола» зареєстровано на ФГ «АГРОТЕХ-Р» помилкову податкову накладну № 22 від 09.09.2021 р. на суму ПДВ 42876,5 грн., яка була скоригована відповідно до РК № 1 від 16.09.2021 р. на суму ПДВ мінус 42876,5 грн. Податкова накладна і РК внесено до складу податкового кредиту у вересні 2021 р.

Таким чином, по контрагенту ФГ «РакАгріКола» до складу податкового кредиту за вересень віднесено суму 0,00 грн.

За таких обставин, суд вважає, що ФГ «Агротех-Р» не порушувало вимог п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України внаслідок чого, на думку податкового органу, завищено суму залишку від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 43 334 грн.

Нормою пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в тому разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків. Це поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту для визначення об`єкта оподаткування з податку на додану вартість, і за її змістом, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно. Однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8).

Вказані вимоги законодавства зобов`язують суд при вирішенні справи в кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства суд вважає за необхідне ретельно дослідити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії та, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 2, ч. 1,2 ст. 77 КАС України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення ним оскаржуваних рішень.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 по справі №360/1776/19.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до юридичної позиції яка міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними (абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій та прийнятих рішень. Натомість, доводи та аргументи позивача щодо неправомірності дій та рішень відповідача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим позовну заяву належить задовольнити повністю.

За таких обставин, на переконання суду, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 14.02.2012 року №03, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), на суму: за податковими зобов`язаннями 835 385 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 208 846 грн. 25 коп. та податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 14.02.2022 року №03, за яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 377 952 грн. є неправомірними та підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення форми "Р" від 14.02.2022 № 03.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення форми "В4" від 14.02.2022 № 03.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Фермерське господарство "Агротех-Р" (вул. 8-Березня, 6Г, оф.6,м. Костопіль,Рівненська область,35000, ЄДРПОУ/РНОКПП 42045850)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 16 лютого 2023 року

Суддя Д.Є. Махаринець