Справа № 420/18520/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії за № 24 від 09.06.2022 р.; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дострокову пенсію за віком з дня звернення, тобто з 05.06.2022 р.

Ухвалою суду від 23.12.2022р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 27.01.2023р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда з дитинства. Позивач вказала, що відповідно до виписки з Акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ №515345 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом з дитинства та встановлену 2 групу інвалідності безстроково з 06.04.2022 р. Позивач зазначила, що 17.06.2010 р. її син, ОСОБА_2 , визнаний в установленому законом порядку інвалідом з дитинства, діагноз цукровий діабет І тип. тяжкий перебіг, який відповідає Розділу II, пункт 3, підпункт 3.3 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затверджених Наказом МОЗ №454/471/576 від 8.11.2001 р. та вказаний діагноз підтверджується Медичним висновком №594/41 про дитину інваліда віком до 16 років від 17.06.2010 р. Позивач зазначила, що у зв`язку із настанням хвороби, дитині був необхідний постійний догляд, а тому вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради за отриманням соцільної допомоги по догляду за дитиною інвалідом до 18 років та соціальну допомогу позивач отримувала в період з 08.08.2011 р. по 27.05.2016 р., до досягнення сином 18 років. За таких обставин, як вказала позивач, 05.06.2022 р. вона звернулась до відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, згідно п.3 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вкзала, що на час звернення вона досягла 50 років, є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства та має загальний страховий стаж 26 років 6 місяців 11 днів, який визнається сторонами та не оспорюється, однак рішенням ГУ ПФУ в Луганській області № 24 від 09.06.2022р. їй відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, згідно п.3 ст. 115 Закону, у зв`язку із відсутністю висновку лікарсько-консультативної комісії щодо визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства України та те, що нею було надано відповідачу висновок яким підтверджується, що інвалідність сина настала до виповнення 18 років (Медичний висновок №594/41 від 17.06.2010 р.), та з рахуванням достатнього страхового стажу для призначення їй дострокової пенсії (загальний страховий стаж 26 років 6 міс, 11 днів), вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії та мав призначити пенсію як матері інваліда з дитинства та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

02.02.2023р. до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що за наслідками розгляду заяви позивача від 02.06.2022р. про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було винесено обґрунтоване рішення від 09.06.2022р. № 24 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність висновку лікарсько консультаційної комісії щодо визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку. Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності). Відповідач вказав, що до заяви ОСОБА_1 надано медичний висновок № 594/41 від 17.06.2010р. та, що в медичному висновку не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Відповідач, вказавши, що висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності) ОСОБА_1 не надавався, просив суд відмовити у задоволенні позову позивача у повному обсязі.

07.02.2023р. до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що згідно наданих документів сина позивача ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства 17.06.2010р. (що не заперечується доводами позовної заяви), тобто після досягнення ним 6 років, що виключає право на пенсію згідно норм п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійним законодавством для матері дитини інваліда з дитинства встановлена вимога набути вказаний статус до досягнення такої дитини 6-ти річного віку, а не у віці 12 років (що підтверджується висновком МСЕК), тому посилання позивача на те, що її син є тяжко хворим, а в подальшому йому встановлено статус «інвалід з дитинства» є помилковими, оскільки право на пенсію стосується не саму дитину, а її мати, яка повинна була вчасно набути вказаного статусу. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача від 05.06.2022р. рішенням №24 від 09.09.2022р. правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії відповідно до п. 3 ст. 115 розділу XIV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю документа про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до 6 років, або висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.06.2022р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із п.3 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Разом із завою ОСОБА_1 надала до Пенсійного фонду, зокрема, свідоцтво НОМЕР_1 від 23.06.1998р. про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4); виписка з протоколу ЛКК №116/1063 від 21.06.2022р. (а.с.6); виписка з акту МСЕК до довідки серії 12ААА №307062 від 25.09.2017р., видана ОСОБА_2 , із зазначенням групи інвалідності-2 група, причина - інвалідність з дитинства(а.с.7); виписка з акту МСЕК до довідки серії 12ААА №515345 від 06.04.2022р., видана ОСОБА_2 , із зазначенням групи інвалідності-2 група, причина - інвалідність з дитинства(а.с.8); Мед.заключення міської дитячої лікарні №594/41 від 22.06.2010р.(а.с.9).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №24 від 09.06.2022р. відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст.115 Закону, у зв`язку з відсутністю висновку лікарсько консультаційної комісії щодо визнання дитини інвалідом до досягнення 6-річного віку(а.с.14).

Поряд з цим, в рішенні від 09.06.2022р. Пенсійним Фондом встановлено, що страховий стаж заявника складає 26 років 6 місяців 11 днів.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За змістом ч. 3 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Пунктом 2.17 Порядку №22-1 зазначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно із пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, зазначені вище документи, а саме: виписка з акта огляду в МСЕК, медичний висновок закладів охорони здоров`я, посвідчення одержувача допомоги, довідка органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, висновок лікарсько-консультаційної комісії дають можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу особи з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» встановлений ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус має особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Визначення терміну «особа з інвалідністю з дитинства» не міститься ні в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні в Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

При цьому, за змісту абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення №1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Як вбачається з наданих до Пенсійного Фонду разом із заявою про призначення пенсії за віком виписки з акту МСЕК до довідки серії 12ААА №307062 від 25.09.2017р., видана ОСОБА_2 , група інвалідності-2 група, причина - інвалідність з дитинства(а.с.7); виписки з акту МСЕК до довідки серії 12ААА №515345 від 06.04.2022р., видана ОСОБА_2 , із зазначенням групи інвалідності-2 група, причина - інвалідність з дитинства(а.с.8)

Поряд з цим, згідно виписки з протоколу ЛКК №116/1063 від 21.06.2022р. (а.с.6); виписки з Мед.заключення міської дитячої лікарні №594/41 від 22.06.2010р.(а.с.9) ОСОБА_2 , визнаний інвалідом з дитинства, діагноз цукровий діабет І тип. тяжкий перебіг, який відповідає Розділу II, пункт 3, підпункт 3.3 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затверджених Наказом МОЗ №454/471/576 від 08.11.2001р.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019р. у справі 330/2181/16-а дійшла висновку, що при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Аналіз наведених правових положень та зазначених вище обставин справи дає підстави суду для висновку, що позивач, є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, виховувала дитину до шестирічного віку, досягла 50 років та має необхідний страховий стаж, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії за №24 від 09.06.2022 р., є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до абз 13 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п.4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно Порядку №22-1 після розгляду відповідної заяви (про перерахунок (призначення) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший) структурним підрозділом Пенсійного органу за принципом екстериторіальності, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, суд прийшов до висновку, що обов`язок щодо вчинення відповідних дій про зарахування відповідного стажу, вчинення дій щодо розгляду заяв про призначення пенсії лежить на Пенсійному фонді, до якого зверталась особа із відповідною заявою.

Разом з тим, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про протиправність вищевказаного рішення про відмову у призначенні пенсії та враховуючи вищевказані обставити справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дострокову пенсію за віком з дня звернення, тобто з 05.06.2022 р.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пропорційно з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 992,40 грн.

Поряд з цим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 992,40грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії за №24 від 09.06.2022р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком з 05.06.2022 р.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок ).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, Луганська обл., м.Северодонецьк, вул. Шевченка 9) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра