Справа № 300/599/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"27" лютого 2023 р. справа № 300/599/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
З`ясовуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження в адміністративній справі та дотримання позивачем вимог до позовної заяви, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За змістом частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За приписами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
В контексті перевірки питання дотримання позивачем вимог процесуального закону при зверненні до суду необхідно керуватися приписами частини першої статті 122 КАС України, за змістом яких позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В силу правового регулювання частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 161 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Частинами першою-третьою статті 162-1 Закону №1402-VIII встановлено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.
Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Отже, проходження служби співробітниками Служби судової охорони є публічною службою.
Щодо дотримання ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом, про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 за № 322-VIII (далі - КЗпП України), зокрема, частини другої статті 233 КЗпП України, суд зазначає таке.
Так, механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за № 384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Відповідно до пунктів 4-7 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 26.08.2020 за № 384 (надалі по тексту також - Порядок №384), грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 384 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат.
Виходячи із змісту пункту 7 Порядку № 384 такий вид виплат як "винагороди" відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тому "додаткову винагороду", передбачену Постановою № 168, можна вважати такою, що входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
Однак пунктом 18 частини першої розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.
Тобто, після внесення Законом № 2352-IX коментованих змін, частиною другою статті 233 КЗпП України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах:
- про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);
- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).
Отже, оскільки спірні правовідносини стосуються зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 , під час проходження ним служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, вищевказані положення статті 233 КЗпП України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.
Натомість, єдиною чинною процесуальною нормою, яка визначає строк звернення до суду з позовом осіб, які проходять публічну службу в Службі судової охорони, та яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є частина п`ята статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк для звернення до суду.
Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за спірний період з 02.05.2022 по 18.07.2022, з огляду на положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції до змін, внесених Законом № 2352-IX, місячний строк звернення до суду не застосовується, оскільки позовна вимога в цій частині, як вже зазначив суд вище, по своїй суті є позовною вимогою про стягнення належної працівнику заробітної плати, яка до 19.07.2022 не обмежувалася будь-яким строком. Щодо періоду з 19.07.2022 по 20.01.2023, то позовна вимоги за цей період, обмежені місячним строк звернення до суду.
Тобто підставою звернення до суду з цим позовом стала невиплата ОСОБА_1 щомісячно повної суми грошового забезпечення, а саме: невиплата додаткової винагороди.
Так, механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за № 384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку № 384 такий вид виплат як "винагороди" відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тому "додаткову винагороду", передбачену Постановою № 168, можна вважати такою, що входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони.
Пунктом 17 цього ж Порядку передбачено, що виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.
Таким чином, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони є щомісячним періодичним платежем. Отже, дата отримання та її розмір відомі або мають бути відомі особі, яка її отримує. Тобто, з дня отримання грошового забезпечення, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошового забезпечення, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулась до відповідача із рапортом про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідного органу відповіді на поданий нею рапорт.
З огляду на те, що виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця згідно з пунктом 17 Порядку № 384, позивач повинен був дізнатися про невиплату йому у відповідному місяці додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, за умови відсутності затримки такої виплати. Таким чином перебіг строку звернення до суду починається по кожній такій щомісячній виплаті грошової винагороди з наступного дня за днем її виплати.
Попри вказане, право на оскарження бездіяльності відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди за період з 02.05.2022 по 20.01.2023 в судовому порядку, як свідчить відтиск штампу установи поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на поштовому конверті про скерування позовної заяви до суду, реалізовано позивачем через представника 18.02.2023.
Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду щодо виплати додаткової винагороди за липень 2022 (період з 19.07. по 31.07.), серпень 2022, вересень 2022, жовтень 2022, листопад 2022. До позовної заяви не долучено доказів затримки виплати позивачу грошового забезпечення за вказані періоди, зокрема, й за грудень 2022. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду за період з 19.07.2022 по грудень 2022 включно. Оскільки цей позов подано 18.02.2023, тобто більш як місяць після завершення строку на виплату грошового забезпечення за грудень 2022, за відсутності доказів протилежного, то суд включив до простроченого - період по 31.12.2022, тобто включно з виплатою за грудень 2022.
Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою за період з 19.07.2022 по 31.12.2022, без подання клопотання про поновлення такого строку.
Частиною другою статті 49 КАС України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.
Відповідно до частини четвертої статті 49 КАС України, у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
З огляду на зміст позовної заяви, представник позивача зазначив Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, тобто фактично заявив клопотання про їх залучення до участі в справі у вказаному процесуальному статусі. Однак ні в позовній заяві, ні окремо представником позивача не наведено обґрунтування такого клопотання.
Згідно з частиною четвертою статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Водночас, відповідно до частин 1-2, 4-5 статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Окрім цього, згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Так, представник позивача в обґрунтування бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу додаткового винагороди, долучив до позовної заяви копію листа Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області за № 40.06-35 від 17.02.2023 «Про надання відповіді на адвокатський запит». Однак вказаний лист містить інформацію щодо ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , який є позивачем в цій справі.
Підсумовуючи, вважаю, що позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для їх усунення.
Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 241, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.
Надати позивачу строк для усунення недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Виправити недоліки позовної заяви у спосіб: подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду:
- заяву про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом в частині позовних вимог за період з 19.07.2022;
- заяву, в якій обґрунтувати підстави залучення Державну судову адміністрацію України та Міністерство фінансів України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та на чиїй стороні;
- належним чином засвідчену копію листа Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про надання інформацію про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, на який йде посилання в позовній заяві.
Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у вищезазначений строк позовна заява буде повернена. Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.
Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.