Справа № 160/17559/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/17559/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/17559/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04.11.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в

Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області при призначені пенсії за віком в незарахуванні йому до страхового стажу роботи з 11.03.1984 року по 04.07.1985 року в ПО «Ново-Краматорський машинобудівний завод», з 14.11.1985 року по 28.05.1986 року в Будуправлінні №1 тресту «Крамтехбуд»; з 17.11.1986 року по 13.02.1996 року в НПО НІІПТМаш «Опитний завод» ОАО «ТІСО»; з 23.02.1996 року по 31.12.1997 року в Новокраматорському машинобудівному завод;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому до страхового стажу періоди його роботі з 11.03.1984 року по 04.07.1985 року в ПО «Ново-Краматорський машинобудівний завод», з 14.11.1985 року по 28.05.1986 року в Будуправлінні №1 тресту «Крамтехбуд»; з 17.11.1986 року по 13.02.1996 року в НПО НІІПТМаш «Опитний завод» ОАО «ТІСО»; з 23.02.1996 по 31.12.1997 Новокраматорському машинобудівному завод;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати йому пенсію за віком з 01.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2022 року позивачу призначена пенсія за віком з урахуванням страхового стажу 30 років 02 місяці 05 дні, однак відповідачем не враховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 11.03.1984 по 04.07.1985, з 14.11.1985 по 28.05.1986, з 17.11.1986 по 13.02.1996, з 23.02.1996 по 31.12.1997, оскільки його трудова книжка не відповідає вимогам Інструкції №58. Позивач вважає, що його стаж становить 43 роки 2 місяці 24 дні, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при призначені пенсії за віком щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи з 11.03.1984 по 04.07.1985 в ПО «Ново-Краматорський машинобудівний завод», з 14.11.1985 по 28.05.1986 в Будуправлінні № 1 тресту «Крамтехбуд»; з 17.11.1986 по 13.02.1996 в НПО НІІПТМаш «Опитний завод» ОАО «ТІСО».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 11.03.1984 по 04.07.1985 в ПО «Ново-Краматорський машинобудівний завод», з 14.11.1985 по 28.05.1986 в Будуправлінні № 1 тресту «Крамтехбуд»; з 17.11.1986 по 13.02.1996 в НПО НІІПТМаш «Опитний завод» ОАО «ТІСО».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.08.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. При зверненні із заявою про призначення пенсії за віком позивач надав, зокрема, трудову книжку, в якій записи про періоди роботи зроблено з порушенням п.5.5 Інструкції № 58, а саме: сторінки трудової книжки пошкоджені, не читається графа 4 трудової книжки, яка містить дані про те, на підставі чого внесено відповідний запис. Саме ця обставина стала підставою для незарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 11.03.1984 по 04.07.1985, з 14.11.1985 по 28.05.1986, з 17.11.1986 по 13.02.1996.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлює згоду з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В частині відмовлених позовних вимог рішення суду І інстанції не оскаржене.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила таке.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 13.04.2022 року №1206- (а.с. 6, 16).

Позивач з 01.08.2022 року отримує пенсію за віком, обчислену з урахуванням страхового стажу 30 років 02 місяці 05 дні відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача в порядку звернення громадян щодо надання інформації стосовно його пенсійних виплат.

Листом від 16.09.2022 року за №13834-12819/Є-15/8-0500/22 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомлено позивача, що пенсію обчислено з урахуванням його стажу 30 років 02 місяці 05 днів. Зазначено, що оскільки надана трудова книжка серії НОМЕР_2 не відповідає Інструкції №58, п.1.1 Порядку №22-1 (сторінки трудової книжки пошкоджені, читається графа 4 трудової книжки, яка містить дані про те на підставі чого внесено відповідний запис) страховий стаж розраховано на підставі документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, архівними установами, даних персоніфікованого обліку, що передбачено ст.24 Закону № 1058. Окремо вказано, що для зарахування періодів роботи з 11.03.1984 року по 04.07.1985 року, з 14.11.1985 року по 28.05.1986 року, з 17.11.1986 року по 13.02.1996 року рекомендовано надати уточнюючі довідки, що передбачено Порядком №637.

Не погодившись з таким вирішенням пенсійним органом питання визначення страхового стажу, від якого залежить розмір пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній. Водночас, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які підтверджують факт роботи ОСОБА_1 у спірні періоди з 11.03.1984 р. по 04.07.1985 р., з 14.11.1985 р. по 28.05.1986 р., з 17.11.1986 р. по 13.02.1996 р.. Суд не прийняв до уваги доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжці сторінки пошкоджені, не читається графа 4 трудової книжки, яка містить дані про те, на підставі чого внесено відповідний запис. В графі 4 трудової книжки можливо прочитати текст, а записи в трудовій книжці підтверджують роботу позивача у спірні періоди з 11.03.1984 р. по 04.07.1985 р., з 14.11.1985 р. по 28.05.1986 р., з 17.11.1986 р. по 13.02.1996 р..

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно із п.1. ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до положень ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

За визначенням п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено: періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Стаття 26 Закону №1058-IV регулює умови призначення пенсії за віком.

Приписами ч.1 ст.45 Закону №1058-IV занотовано, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку №22-1.

Підпунктом 2 п.2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» унормовано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.1, п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Але позивач отримує пенсію за віком на загальних підставах, тому в даному випадку питання про уточнюючи довідки є взагалі безпідставним.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд України у постанові по справі №754/14898/15-а стосовно аналогічних правовідносин зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Колегія суддів погоджує встановлені судом першої факти відносно того, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить всі необхідні записи, які підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди з 11.03.1984 року по 04.07.1985 року, з 14.11.1985 року по 28.05.1986 року, з 17.11.1986 року по 13.02.1996 року, в графі 4 трудової книжки можливо прочитати текст, а записи в трудовій книжці підтверджують роботу позивача у вказані спірні періоди, а також висновок про те, що відповідач, відмовляючи зараховувати спірні періоди роботи позивача до загального стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Проте, суд зазначає, що вказані записи містять всю необхідну інформацію про період роботи позивача та підстави внесення таких записів до трудової книжки, а також виконані без виправлень.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами - трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку її заповнення.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до загального стажу спірні періоди роботи, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про зазначені періоди роботи.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження.

Враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема Закону 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність незарахуватння ОСОБА_1 до страхового стажу періодів його роботи з 11.03.1984 року по 04.07.1985 року в ПО «Ново-Краматорський машинобудівний завод», з 14.11.1985 року по 28.05.1986 року в Будуправлінні № 1 тресту «Крамтехбуд»; з 17.11.1986 року по 13.02.1996 року в НПО НІІП ТМаш «Опитний завод» ОАО «ТІСО».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, апеляційний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційної скарзі не зазначено.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки справа відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п.2 ч.5 ст.328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/17559/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/17559/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак