Справа № 420/11778/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.1, п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1221 від 29.07.2022 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських УКР ГУНП в Одеській області в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1357 о/с від 10.08.2022 По особовому складу, яким відповідно до Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) з 12 серпня 2022 року підполковника поліції ОСОБА_1 (0043031), начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- поновити ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання підполковник поліції, на посаді начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2022 року по день фактичного поновлення на посаді;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивач на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з серпня 2001 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, а в органах поліції працює з листопада 2015 року.?

Позивач вказав, що 24.06.2022 року у відповідності до наказу №958 Головного управління Національної поліції в Одеській області призначено службове розслідування стосовно позивача та призначено дисциплінарну комісію.

06.07.2022 року у відповідності до наказу №1039 Головного управління Національної поліції в Одеській області продовжено термін службового розслідування стосовно позивача.

22.07.2022 року начальником ГУНП в Одеській області затверджено висновок службового розслідування за фактом внесення відомостей в ЄРДР та повідомлення посадовим особам ОПВ УКР ГУНП в Одеській області про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189 та ч.3 ст.289 КК України.

У відповідності до п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1221 від 29.07.2022 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських УКР ГУНП в Одеській області, за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у грубому порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18, пунктів 1, 2, 3, 7, 9, 26 частини 1 статті 23, пунктів 1, 2, 3 частини 1, частини 2, 3 статті 38, частини 1 статті 38, частини 1 статті 64 Закону України Про Національну поліцію, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2, 3, 8, 11, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, частин 1, 2, 3 статті 6 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність, частини 2, 3, статті 246 КПК України, абзаців 1, 2, 3 пункту 1 розділу II, абзаців 1,3 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктів 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затверджених наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пунктів 3.1, 3.2 розділу III Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом Головного управління від 01.02.2021 №177, до підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом №1357 о/с від 10.08.2022 року відповідно до Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 12 серпня 2022 року підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області.

Позивач вказав, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч 2. ст.162, ч.4 ст.189 та ч.3 ст.289 КК України, в якому він має статус підозрюваного, на теперішній час вироку суду, який набрав законної сили, у вказаному кримінальному провадженні не існує.

Позивач зазначив, що до закриття цього кримінального провадження у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, будь-яке дисциплінарне стягнення, в тому числі й звільнення з органів Національної поліції, на нього не може бути накладено.

Крім того, позивач вказав, що до складу дисциплінарної комісії увійшли працівники інших органів (підрозділів) поліції за відсутності згоди їх керівників, у позивача відсутні відомості щодо фахової підготовки членів комісії, які проводили службове розслідування.

Також позивач зазначив, що приймаючи наказ про його звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, не було враховано обставини, згадані в ст.19 Дисциплінарного статуту, а саме: оскаржений наказ не містить будь-яких висновків щодо характеру проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

З вищезазначеними наказами позивач не погоджується, вважає оскаржувані накази необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 30.08.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 30.08.2022 року витребувано від Головного управління Національної поліції в Одеській області докази.

Ухвалою від 05.10.2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 02.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 05.12.2022 року на 12 год. 00 хв., сторони не з`явилися.

21.11.2021 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження (а.с. 33, т. 4).

05.12.2022 року представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 38, т. 4).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Позиція відповідача

20.09.2022 року від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов (а.с. 97-132, т. 1).

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Під час судового розгляду справи представник відповідача у вступному слові проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими.

Відповідач вказує, що усі інкриміновані позивачу порушення підтверджені матеріалами службового розслідування та фактичними обставинами події.

Порушення позивача виразилися в особистій недисциплінованості, стало підставою для затримання органами досудового розслідування, набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування суспільної думки відносно органів поліції, порушенні службової дисципліни при виконанні службових обов`язків начальником оперативно-розшукового відділу УКР ГУНП в Одеській області.

На думку відповідача, така поведінка позивача як поліцейського, суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є, власне, матеріали службового розслідування, факти і обставини, які були встановленні під час проведення службового розслідування і все це узагальнено у висновку службового розслідування.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

На жаль, позивач не зміг виправдати свою поведінку та підтвердити, що він є дійсно професіоналом та висококваліфікованим працівником.

Сутність порушень позивача полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним цих дій. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Під час проведення службового розслідування встановлено всі обставини та факти вірно, без жодних порушень норм чинного законодавства України та прав позивача.

Розглянувши подані учасниками справи заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з серпня 2001 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а в органах поліції працює з листопада 2015 року.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області від 24.06.2022 року №958, з метою перевірки відомостей, викладених у поданні Одеського управління ДВБ Національної поліції України від 20.06.2022 вих. № 903/42-15/01-2022 (вх. ВДЗ від 21.06.2022 № 3404) за фактом проведення обшуків в окремих працівників УКР ГУНП в Одеській області, а також з приводу вручення слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, у межах кримінального провадження №0000134 від 05.04.2022, письмових повідомлень про підозру поліцейським указаного управління, зокрема, начальнику оперативно-пошукового відділу підполковнику поліції С. Федоришину, старшому оперуповноваженому оперативно-пошукового відділу лейтенанту поліції В. Мовчану, старшому оперуповноваженому оперативно-пошукового відділу старшому лейтенанту поліції С. Стельмашенку та помічнику оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу старшому сержанту поліції ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.189,ч.2 ст.146, ч.2 ст.162 КК України, відповідно до статей 14, 15, 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС від 07.11.2018 №893, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 28.11.2018 за №1355/32807 та №1356/32808, призначено службове розслідування (а.с. 42-43, т. 1).

Наказом начальника ГУ НП в Одеській області від 06.07.2022 року №1039 продовжено термін службового розслідування стосовно позивача (а.с. 44, т. 1).

22.07.2022 року за результатами службового розслідування був складений висновок, який затверджено начальником ГУ НП в Одеській області 22.07.2022 року (а.с. 46-66, т. 1).

Висновком службового розслідування встановлено, зокрема, таке.

21.06.2022 року на адресу керівництва Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшло подання Одеського управління ДВБ Національної поліції України 20.06.2022 року №903/42-15/01-2022 за фактом внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та повідомлення начальнику оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в області підполковнику поліції ОСОБА_1 , старшим оперуповноваженим ОПВ УКР ГУНП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , лейтенанту поліції ОСОБА_4 та помічнику оперуповноваженого ОПВ УКР старшому сержанту поліції ОСОБА_5 , про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189 та ч.3 ст.289 КК України.

У поданні Одеського управління ДВБ Національної поліції України вказано, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 05.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України.

Під час обшуків, які 03.06.2022 проведені у службовому автомобілі Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , та за місцем мешкання лейтенанта поліції ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено в якості речових доказів: три пристрої Sherif для відмикання автомобільної сигналізації, пристрій для відстрілу гумових куль ПМР, серії НОМЕР_2 , у тому числі, 5 набоїв до нього (вказаний пристрій зареєстрований ГУНП в Харківській області на ОСОБА_7 і рахується втраченим з 01.12.2017), 11 набоїв калібру 7,62 мм, 11 набоїв 9 мм, два комплекти номерних знаків з ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ), Gps-трекер та поліетиленовий пакунок з рослинною речовиною зеленого кольору. 16.06.2022, як вказано у поданні Одеського управління ДВБ Національної поліції України, вказаним вище працівникам поліції повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189 та ч.3 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку квітня 2022 року, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у підполковника поліції ОСОБА_8 виник умисел на здійснення злочинної діяльності у вигляді незаконного збагачення у складі злочинної групи.

Усвідомлюючи, що для виконання функцій із забезпечення діяльності з організації вимагання грошових коштів та майнових прав необхідне залучення значних людських ресурсів, вирішив створити злочинну групу, учасників якої об`єднати єдиним планом з розподілом функцій кожного, а також особисто приймати участь у діяльності злочинної групи та керували нею.

Для досягнення своєї злочинної мети, ОСОБА_9 , користуючись займаною посадою начальника оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області та корисливим мотивом, на початку квітня 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, залучив до злочинної групи старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції В. Мовчана, старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , помічника оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та інших не встановлених співробітників поліції, які перебували у нього в безпосередньому підпорядкуванні для подальшого отримання неправомірної вигоди внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Вказані особи погодились на участь у вчинюваних злочинною групою кримінальних правопорушеннях, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними та умисними діями.

При цьому, зазначені особи розробили схему та план своєї злочинної діяльності і розподілили між собою функції, спрямовані на досягнення спільного плану, відомого всім учасникам групи.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що ОСОБА_9 на початку квітня 2022 року, діючи разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції визначили об`єктами посягання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його цивільну дружину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_9 використовуючи службове становище та надані можливості внаслідок зайняття посади начальника оперативно-пошукового відділу УKP ГУНП в Одеській області, шляхом моніторингу інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України (система - ІПНП) та системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеса (КУ ЦЕНТР- 077) отримав персональні дані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у тому числі, шляхом вивчення маршрутів пересування встановив їх місце проживання: АДРЕСА_2 .

03.04.2022 використовуючи службові автомобілі VolkswagenPassat, ВАЗ 21099 та Reno Express, із застосуванням конспірації шляхом підміни державних номерних знаків, близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 та інші не встановлені співробітники поліції заздалегідь прибули за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у форменому одязі з написом Поліція та відповідною символікою Національної поліції України, одягнувши балаклави чорного кольору із зброєю у руках, близько 11 год. 05 хв. затримали ОСОБА_14 , поваливши його на землю, заломили руки за спину та посадили до автомобіля Reno Express, позбавивши його волі та всупереч волі останнього заволоділи ключами від квартири, у якій він проживає, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

У подальшому, близько 11 год. 10 хв., ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими співробітники поліції, самостійно в супереч волі осіб, які проживають у квартирі, використовуючи відібрані ключі, в порушення ч.2 ст.31 Закону України Про Національну поліцію, без повідомлення мешканців про проведення превентивних поліцейських заходів та причин їх застосування, без доведення до її відома нормативно-правових актів, на підставі яких застосовуються такі заходи, за відсутності отриманої згоди останніх, незаконно проникли до житла, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де в той час перебувала ОСОБА_15 .

Потрапивши в середину квартири, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими співробітниками поліції, усвідомлюючи про відсутність жодних правових підстав для проникнення до зазначеної кварти, визначених п.п. 1-3 ч.1 ст.38 Закону України Про Національну поліцію, оскільки не існували невідкладні випадки, пов`язані з рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій, безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні, не маючи жодних правових підстав та добровільної згоди мешканців, розпочали проведення незаконного обшуку у приміщенні вищевказаної квартири. У цей час, застосовуючи фізичний та психологічний тиск на ОСОБА_15 , чим здійснювали контроль над діями потерпілої, примушуючи її залишатись на місці.

Побачивши символіку Національної поліції України та зброю у руках поліцейських, потерпіла ОСОБА_15 вимушено підкорилась незаконним вимогам співробітників поліції, які позбавили її волі та можливості вільного пересування,

Під час проведення незаконного обшуку, співробітниками поліції нібито відшукано наркотичну речовину.

Близько 11 год. 55 хв., змушуючи підкоритися незаконним вимогам співробітників поліції, останні завели до приміщення квартири ОСОБА_14 , де продовжили позбавляти його волі та можливості вільного пересування.

Після чого, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, почали погрожувати ОСОБА_18 та ОСОБА_15 їх затриманням, доставленням до відділу поліції та притягненням до кримінальної відповідальності за нібито вчинені злочини у сфері обігу наркотичних речовин, та вимагати у останніх грошові кошти в сумі 20000 доларів США за нібито врегулювання цих питань.

У зв`язку з відсутністю у потерпілих такої суми грошових коштів, під погрозою затримання та забороною вільного пересування ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими співробітниками поліції, примусили ОСОБА_15 надати їм технічний паспорт на належний їй автомобіль Hyundaі SantaFe, номерний знак НОМЕР_5 , синього кольору, 2014 року випуску, код 5 НОМЕР_6 та ключі від нього, для його продажу та зарахування отриманих грошових коштів в суму раніше висловленої вимоги. При цьому уточнивши, що решту грошових коштів необхідно буде передати в подальшому в готівковій формі. З цією метою, поліцейські примушували ОСОБА_15 дзвонити рідним та просити надання грошових коштів у борг.

Після чого, ОСОБА_17 сфотографував вищевказаний технічний паспорт з автомобілем Hyundai SantaFe та намагався його збути стороннім особам, пропонуючи вартість у розмірі 7000 доларів США, при цьому змушуючи ОСОБА_15 здійснити перереєстрацію у сервісному центрі майнових прав на автомобіль на особу, яку їй скажуть.

Не знайшовши одразу можливості збути автомобіль, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими співробітниками поліції, близько 17 год. 38 хв. використовуючи раніше отримані від ОСОБА_15 ключі, в супереч волі законного власника, повторно незаконно заволоділи вищевказаним транспортним засобом, який був припаркований поруч із будинком за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його заведення та переміщення у невідомому напрямку для подальшого використання на власний розсуд.

Лише після заволодіння вищевказаним транспортним засобом, 03.04.2022 близько 17 год. 40 хв. вказані працівники поліції, отримавши контактні дані потерпілої ОСОБА_15 , вимагаючи від неї та ОСОБА_14 передачі для них у майбутньому всієї суми грошових коштів, яку до цього було названо потерпілим, дозволили їм покинути приміщення квартири, де останні примусово утримувалися за вищевказаних обставин та фактично були позбавлені волі та вільного пересування.

У подальшому, заволодівши транспортним засобом Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_7 , синього кольору, 2014 року випуску, код 5 НОМЕР_8 , працівники поліції покинули місце події.

ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та іншими не встановленими співробітниками поліції не склали жодного документа, на підставі якого здійснено затримання та позбавлено волі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

16.06.2022, як встановлено у ході службового розслідування, підполковнику поліції ОСОБА_8 , старшому лейтенанту поліції С. Стельмашенку, лейтенанту поліції В. Мовчану та старшому сержанту поліції ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189 та ч.3 ст.289 КК України. Останні, з вказаними процесуальними документами були не згодні, при цьому від надання показань у якості підозрюваних відмовились, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Окрім цього, як повідомила опитана потерпіла, працівники поліції незаконно заволоділи технічним паспортом, ключами та її автомобілем Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_7 , який вимагали продати, а виручені кошти передати їм для вирішення проблем із законом. У подальшому, як вказує опитана, ключі та автомобіль їй повернули.

Дисциплінарна комісія звернула увагу, що під час відповідних слідчих дій, які відбувалися 09.04.2022, ОСОБА_15 впізнала та вказала на підполковника поліції С. Федоришена, старшого лейтенанта поліції С. Стельмашенка, лейтенанта поліції В. Мовчача та старшого сержанта поліції Д. Ткачука, як на осіб, що вчинили зазначені вище протиправні дії відносно неї, що підтверджується відповідними протоколами та її поясненням від 05.07.2022 року.

ОСОБА_19 у своїх поясненнях факт вчинення протиправних дій, які вказані у поясненні ОСОБА_15 , також підтвердив. Разом з цим уточнив, що 03.04.2022 він разом із знайомими ОСОБА_20 та ОСОБА_21 намагалися замінити колеса на автомобілі Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_7 , який належить його цивільній дружині. У цей момент він та його знайомі були затриманні працівниками поліції, які прибули на автомобілях Volkswagen Passat та Renault Express. Останні почали цікавитись у нього про диверсійно-розвідувальні групи та затримали їх. При цьому, як ствердив опитаний, він повідомив їм, що можливо його затримують, оскільки він перебуває у розшуку по м. Києву. Однак вказаний факт, як ствердив опитаний, працівників поліції не цікавив.

Також працівники поліції, зі слів опитаного, вимагали у нього гроші у сумі 20000 доларів США, яких у нього не було.Тоді, зі слів опитаного, працівники поліції повідомили, що заберуть вказаний автомобіль, який оцінили в 14000 доларів США, при цьому повідомили, що він повинен їм ще сплатити 5 000 доларів США.

Дисциплінарна комісія звернула увагу, що під час відповідних слідчих дій, які відбувалися 09.04.2022, ОСОБА_19 впізнав та вказав на підполковника поліції С. Федоришена, лейтенанта поліції В. Мовчача та старшого сержанта поліції Д. Ткачука, як на осіб, що вчинили зазначені вище протиправні дії відносно нього, що підтверджується відповідними протоколами та його поясненням від 05.07.2022.

У висновку службового розслідування вказано, що працівники поліції достовірно були обізнані про те, що ОСОБА_19 розшукується Солом`ямським РУП ГУНП в м. Києві за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Однак, підполковник поліції ОСОБА_9 , старший лейтенант поліції C. Стельмашенко, лейтенант поліції В. Мовчан та старший сержант поліції Д. Ткачук, у порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, пунктів 1, 3, 7, 9 частини 1 статті 23, частини 1 статті 64 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 1, 2, 11, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Інструкції з організації розшуку обвинувачених, підсудних, осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих осіб та встановлення особи невпізнаних трупів, затвердженої наказом МВС України від 05.01.2005 № 3 ДСК, абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.1.1.2016 № 1179, та пункту 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, повноваження, пов`язанні з розшуком ОСОБА_14 , який переховується від органів досудового розслідування, доставленням останнього до найближчого органу (підрозділу) поліції та реєстрації вказаного факту в ЖЄО у відділ і поліції № ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, 03.04.2022 року не виконали. Про допущені порушення безпосередньому керівнику не доповідали.

Оглядом мобільного телефону ОСОБА_22 , який намагався придбати автомобіль Hyundai Santa Fе, номерний знак НОМЕР_7 , виявлено переписку між ним та старшим сержантом поліції ОСОБА_13 , щодо продажу вказаного автомобіля. Також наявне листування вказаного працівника поліції в месенджері Watsapp, у якому останній 03.04.2022 надсилає ОСОБА_22 фотографії технічного паспорта та зазначеного автомобіля, у тому числі пропозиція продажу за 7000 доларів США.

З протоколу огляду мобільного телефону старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , згідно якого підполковник поліції ОСОБА_9 надавав вказівки щодо моніторингу пересування авто, наявне листування підполковника поліції ОСОБА_8 в месенджері Telegram, у якому останній 01.04.2022, 02.04.2022 та 06.04.2022 надсилав підлеглому старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 особисті дані ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та фотографії автомобіля Hyundai Santa Fе, номерний знак НОМЕР_7 .

Також було задокументовано факт повернення автомобіля Hyundai Santa Fе, номерний знак НОМЕР_7 , старшим лейтенантом поліції С. Стельмашенком, що підтверджується поясненням ОСОБА_15 від 05.07.2022.

Також у висновку службового розслідування зазначено, що 03.04.2022 дії підполковника поліції С. Федоришена, старшого лейтенанта поліції С. Стельмашенка, лейтенанта поліції В. Мовчана та старшого сержанта поліції ОСОБА_11 призведи до негативних наслідків - незаконного затримання ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , безпідставного проведення обшуку у квартирі останніх по АДРЕСА_3 , незаконного за володіння автомобілем Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_9 , технічного паспорту та ключами від вказаного автомобіля, у тому числі, до вимагання грошових коштів від вказаних громадян та відкриття кримінальних проваджень та повідомлення працівникам поліції про підозри.

Пунктом 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.07.2022 року №1221 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських УКР ГУНП в Одеській області, за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у грубому порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18, пунктів 1, 3, 7, 9, 26 частини 1 статті 23, пунктів 1, 2, 3 частини 1, частини 2, 3 статті 38, частини 1 статті 64 Закону України Про Національну поліцію, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2, 3, 8, 11, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, частин 1, 2, 3 статті 6 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність, частин 2, 3 статті 246 КПК України, абзаців 1, 2, 3 пункту 1 розділу ІІ, абзаців 1, 3 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, пунктів 3.1, 3.2 розділу III Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом Головного управління від 01.02.2021 №177, до підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 67-73, т. 1).

Пунктом 2 даного наказу від 29.07.2022 року №1221 рекомендовано підполковнику поліції С. Федоришену добровільно відшкодувати вартість предметів однострою особистого використання, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, в сумі 386,50 грн.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №1357 о/с від 10.08.2022 року було реалізовано дисциплінарний наказ від 29.07.2022 року №1221 та ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію з 12.08.2022 року (а.с. 74, т. 1).

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі у редакції від 08.08.2021, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.77 Закону України Про Національну поліцію визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського.

Так, п.6 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст.2 Закону України Про Національну поліцію, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України Про Національну поліцію, рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно п.п. 1, 3, 7, 9, 26 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

7) розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом;

9) доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення;

26) здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ст.38 Закону України Про Національну поліцію, поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, пов`язаних із: 1) рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій; 2) безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення; 3) припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні.

Проникнення поліцейського до житла чи іншого володіння особи не може обмежувати її права користуватися власним майном.

Про застосування вказаного поліцейського заходу обов`язково складається протокол.

Згідно ч.1 ст.64 Закону України Про Національну поліцію, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 8, 11, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Згідно абз. 1, 2, 3 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України.

Відповідно до абз. 1, 3 п.3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, керівник органу (підрозділу) поліції повинен:

бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими Правилами, а також вимагати їх дотримання від підлеглих;

об`єктивно оцінювати виконання службових обов`язків підлеглими, а в разі порушення норм законодавства України або недотримання вимог цих Правил - ініціювати притягнення їх до відповідальності згідно із законодавством України.

Суд зазначає, що правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі X.v.Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі C.v.the про неприйнятність заяви № 11882/85).

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено висновком службового розслідування, дії, зокрема, підполковника поліції ОСОБА_1 призвели до негативних наслідків, а саме: незаконного затримання ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , безпідставного проведення обшуку у квартирі останніх по АДРЕСА_3 , незаконного заволодіння автомобілем Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_9 , технічним паспортом та ключами від вказаного автомобіля, у тому числі, до вимагання грошових коштів від вказаних громадян, що мало наслідком реєстрацію кримінальних проваджень та повідомлення працівникам поліції, у тому числі й позивачу, про підозру.

Таким чином, зазначена вище подія стала наслідком низьких ділових та моральних якостей позивача, недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ігнорування Закону України Про Національну поліцію та Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 № 1179.

Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру до органів Національної поліції та авторитет поліції, суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

Доводи позивача, стосовно того, що вироку суду про визнання його винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не було, суд вважає безпідставними, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію, а не пункт 10 цієї норми.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону України Про Національну поліцію, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття службова дисципліна містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Також суд вважає, що відповідачем при виборі виду стягнення врахована як службова характеристика позивача, так і проходження служби в минулому.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним порушення службової дисципліни, тому відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції.

Решта доводів та заперечень позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, пропорційно, неупереджено, добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішень, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №815/2443/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а, від 26 січня 2021 року у справі № 2140/1342/18, від 13 серпня 2020 року у справі № 817/3305/15, від 24 листопада 2020 року у справі №2140/1341/18, від 19 квітня 2021 року у справі №240/2677/20.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

За результатами службових розслідувань встановлені факти порушення позивачем службової дисципліни, тому суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів про накладення на позивача дисциплінарних стягнень відповідачі діяли правомірно.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 194, 243-246, 205, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 ; адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області (; адреса: вул. Ак. Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080).

Суддя О.В. Глуханчук

.