Справа № 380/18290/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18290/22 пров. № А/857/1664/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року з питань забезпечення позову, головуючий суддя Кравців О.Р., постановлена у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Львівської обласної ради, в якому просив визнати протиправними та скасувати п.п. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 року «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржене рішення порушує його право, як особи з інвалідністю, з дитинства на отримання належної медичної допомоги. Зазначав, що ні рішенням №402, ні документами на підставі яких воно прийняте не визначено клінічний маршрут пацієнта, який перебуває на обліку та лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» алгоритму руху пацієнта структурними підрозділами закладу охорони здоров`я (або різних закладів охорони здоров`я), які залучені до надання допомоги при конкретному стані або захворюванні..

Разом із адміністративним позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію п.п. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 оскарженого рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 року; заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр».

Подана заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду і поновлення порушених прав в даній справі, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії п.п. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр»; заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою заяву про забезпечення адміністративного позову задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржена ухвала не містить правового обґрунтування неможливості в межах розгляду питання про забезпечення позову застосувати ч. 2 ст. 150 КАС України.

У відповідності до вимог ст. 154 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведеного слідує, що п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України фактично передбачено дві окремі правові підстави для забезпечення позову розділені сполучником «або», а зокрема:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; або

2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не погоджується з п.п. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 року «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» та комунального некомерційного підприємства «Львівський обласний спеціалізований центр радіаційного захисту населення» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний діагностичний центр»..

В заяві про забезпечення позову заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії п.п. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9 оскарженого рішення Львівської обласної ради №402 від 20.09.2022 року; заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр».

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Відповідно до п. 17 абз. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачам здійснювати певні дії.

Оцінка такої відповідності та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що вимоги зазначені у заяві про забезпечення адміністративного позову щодо заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо припинення комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний лікувально-діагностичний ендокринологічний центр» не є предметом оскарження у даній адміністративній справі і не випливають з рішення (дій чи бездіяльності), які оскаржуються позивачем.

Суд зазначає, що вказані вимоги зазначені у заяві про забезпечення адміністративного позову не є предметом оскарження у даній адміністративній справі і не випливають з рішення (дій чи бездіяльності), які оскаржуються позивачем.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що щодо осіб, які не є відповідачами у справі позов може бути забезпечено, виключно, шляхом заборони вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

При цьому, предметом спору є рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак, забезпечення позову, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України, можливе, шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються цього рішення (його прийняття, зміни, скасування).

При цьому слід звернути увагу, що матеріали справи не містять, а заявником не надано, доказів того, що за наслідками реалізації рішення №402 від 20.09.2022 року та виключенням з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ЛОДКЛДЕЦ він буде позбавлений можливості отримати фахову медичну допомогу з огляду на його стан здоров`я та відсутність опису маршрутів пацієнта в межах госпітального округу.

Заходи забезпечення позову не можуть базуватися лише на припущеннях заявника щодо порушення його прав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та суперечить ст. 150, ст. 151 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Також, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта про порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права щодо розгляду заяви поза межами встановленого нормами КАС України строку, оскільки такі не вплинули на законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 154, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року з питань забезпечення позову у справі №380/18290/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький