Справа № 943/464/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 943/464/22 пров. № А/857/911/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Буського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року (головуючий суддя: Шендрікова Г.О., місце ухвалення м. Буськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 , 04.05.2022 звернувся до суду з позовом, в якому, просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 259439 від 14.04.2022 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовує позов тим, що оскаржуваною постановою відповідача його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що позивач, начебто 14 квітня 2022 року о 18:29 годині на а/д Н-17 Львів-Радехів-Луцьк, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Touareg не виконав вимоги знаку 3.41. Оскаржувану постанову відповідача вважає незаконною та безпідставною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам закону, а при її винесенні відповідачем не були встановлені та доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки адміністративних правопорушень, за які законом встановлено адміністративну відповідальність, як і не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що судом першої інстанції прийнято судове рішення фактично в межах 15-денного строку, який було надано судом відповідачу на подання відзиву на позовну заяву.

Крім цього, вказує, що факт вчинення інкримінованих адміністративних правопорушень підтверджується відеозаписом, який додано до матеріалів апеляційної скарги.

Представник позивача Поронюк І.Б. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а тому неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оскаржуваної постанови лейтенанта поліції батальйону УПП у Волинській області Дуди Дмитра Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 259439 від 14.04.2022, ОСОБА_1 14 квітня 2022 року о 18:29 годині на а/д Н-17 Львів-Радехів-Луцьк керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Touareg не виконав вимоги знаку 3.41.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення ним правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у цій справі оскарження рішення (постанова) суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, параграфом 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 286 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи, суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції зобов`язаний негайно повідомити відповідача щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи вказаної категорії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Буського районного суду Львівської області від 29.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі № 943/464/22, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Тобто, призначаючи розгляд справи без виклику сторін, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 268 КАС України, оскільки всупереч цієї норми процесуального права не повідомив про дату, час і місце розгляду справи.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно ухвали Буського районного суду Львівської області від 29.11.2022 відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що 07.12.2022 на адресу відповідача надійшла ухвала Буського районного суду Львівської області від 29.11.2022 (а. с. 19), в якій встановлено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову.

Тобто, останнім днем направлення відзиву є 22.12.2022.

Відповідачем на виконання ухвали Буського районного суду Львівської області від 29.11.2022, на адресу суду першої інстанції, 22.12.2022, тобто в межах 15-денний строку встановленого судом першої інстанції, через засоби поштового зв`язку направлено відзив на позовну заяву з додатками, що підтверджується трекінгом поштового відправлення про направлення рекомендованого листа за номером 911 (а. с. 20).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції до спливу строку на подання відзиву, передчасно прийнято оскаржуване судове рішення, не забезпечивши право відповідача на подання своїх заперечень проти позову, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті рішення від 20.12.2022.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, ураховуючи вимоги, ч. 1 ст. 286 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення судом першої інстанції 15-денного строку для подання відзиву на позовну заяву у справі з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, вирішення яких здійснюється протягом десяти днів з дня відкриття провадження, не ґрунтується на вимогах процесуальних норм права.

Таким чином, за встановлених обставин цієї справи, в контексті наведених вимог процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені вище порушення КАС України щодо розгляду адміністративної справи з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно п. 4 ч. 1 до ст. 317 КАС України, є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо фактичних обставин вчинення адміністративних правопорушень позивачем, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 14 квітня 2022 року о 18:29 годині на а/д Н-17 Львів-Радехів-Луцьк керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Touareg не виконав вимоги знаку 3.41, здійснював рух цим автомобілем без номерних знаків, не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.п. «а, б, ґ» п. 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки, наведених вище документів.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктами 2, 5, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такі документи та на вимогу працівника поліції пред`явити їх.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи додано диск з відеозаписом, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не додано доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, який зафіксований на вищезгаданому відеозаписі, у позивача були наявні вище документи.

Згідно п.п. «в» п. 2.9. ПДР України, водієві забороняється, керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

На механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка (п. 30.2 ПДР України)

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП, передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з наведеного вище відеозапису вбачається, що позивач керував транспортним засобом Volkswagen Touareg без заднього номерного знаку, який повинен був бути встановлений у передбаченому для цього місці.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за проїзд без зупинки перед контрольним пунктам, то суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач вчинив вказане правопорушення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за два правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли факт порушення проїзду без зупинки перед контрольним пунктом, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.

Враховуючи вищенаведене, оскільки обставини вказані в постанові про адміністративне правопорушення, зокрема: не пред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування та керування транспортним засобом без заднього номерного знаку мали місце, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови серії БАВ № 259439 від 14.04.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволені позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року у справі № 943/464/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 27.02.2023.