Справа № 380/22194/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/22194/21 пров. № А/857/17311/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представників ГУ ДПС у Львівській області Паїк М.В.,

Пастернак У.І.,

представників ОСОБА_1 Барнацького П.С.,

Крохти Р.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі за первісним адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення 12:38:57,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 14 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути податковий борг в розмірі 6716,52 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості. Оскільки відповідач не сплатив ці зобов`язання у встановлені законом строки, такі набули статусу податкового боргу. Вказує, що виставлено відповідачу податкову вимогу № 3435-17 від 17 січня 2018 року, яку надіслано платнику. Проте, податкова вимога, вручена відповідачу, не призвела до сплати податкового боргу у добровільному порядку. Зазначає, що згідно даних інтегрованої картки платника та довідки про заборгованість, податковий борг в сумі 89743,92 грн зменшився за рахунок винесення рішення про скасування нарахованого в минулих роках податку на нерухоме майно. Станом на 23 серпня 2022 року із суми, яка була предметом розгляду даного позову, заборгованість ОСОБА_1 в рамках цього позову складає 6716,56 грн.

25 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0978630/1313-1308 від 30 травня 2018 року та № 72345713 від 07 березня 2019 року.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що податкове повідомлення-рішення № 0-1308 від 30 травня 2018 року на суму 5729,60 грн та податкове повідомлення-рішення № 72345713 від 07 березня 2019 року на суму 986,92 грн винесені не у відповідності до чинного законодавства, без врахування рішення Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року та рішення № 330 від 23 червня 2017 року, оскільки розрахунок податку здійснено контролюючим органом на підставі листа Східницької селищної ради від 19 травня 2016 року № 287, крім того акт камеральної перевірки і податкові повідомлення-рішення не скеровувалися на податкову адресу позивача. Вказує, що рішеннями Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року та № 330 від 23 червня 2017 року не передбачено обмеження пільг у випадках зазначених в п.п.266.4.3 п.266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, - пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються (база оподаткування об`єкта зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів) до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Вважає, що з врахуванням рішення Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року за 2017 рік ставка податку становила 0,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, сума податку на нерухоме майно за 2017 рік має становити 3809,66 грн, а не 5729,6 грн, як зазначено у податковому повідомленні-рішенні № 0-1308 від 30 травня 2018 року. Щодо податкового повідомлення-рішення форми (Ш) № від 07 березня 2019 року, відповідно до якого донараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату відповідно до акту перевірки № 006043/13-01-57-13/ НОМЕР_1 від 07 березня 2019 року в сумі 986,92 грн, зазначає, що сума податку на нерухоме майно за 2016 рік, згідно з рішенням Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року повинна становити 1640,51 грн, а не 4934,62 грн, з огляду на що, сума штрафу в розмірі 986,92 грн, є завищена у три рази і спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0978630/1313-1308 від 30.05.2018.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 07.03.2019. У задоволені первісного позову Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішеннями Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року та № 330 від 23 червня 2017 року не передбачено обмеження пільг у випадках зазначених в п.п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України. З урахуванням пільги у вигляді 120 м.кв. відповідно до пп «б» пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , повинен був становити 3809,66 грн (358,1 м. кв. 120 м. кв. х (3200х0,005) = 3809,66 грн, натомість у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № 0-1308 від 30 травня 2018 року, відповідачем визначено розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 5729,60 грн. Лист Східницької селищної ради від 19 травня 2016 року № 287 про скасування пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, об`єкти оподаткування яких використовуються їх власниками з метою одержання доходів не підлягає врахуванню у цій справі, оскільки згідно із п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, а не листи. Судом першої інстанції зроблено висновок, що податкові повідомлення - рішення були направлені не за податковою адресою позивача. З урахуванням пільги у вигляді 120 м.кв. відповідно до пп «б» пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , повинен був становити 1640,51 грн (358,1 м. кв. 120 м. кв. х (1378х0,005) = 1640,51 грн, натомість у податковому повідомленні-рішенні від 09 серпня 2017 року № 90051-13, відповідачем визначено розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 4934,6 грн. Відповідно сума штрафу у розмірі 986,92 грн є неправильною, з огляду на що, податкове-повідомлення рішення від 07 березня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню. З огляду на задоволення позовних вимог зустрічного позову, у задоволенні первісного позову Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 6716,52 грн слід відмовити в повному обсязі, оскільки сума податкового боргу не є узгодженою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було враховано лист Східницької селищної ради від 19 травня 2016 року № 287 про скасування пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, об`єкти оподаткування яких використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються в підприємницькій діяльності). Вказує, що в даному переліку було зазначено і ОСОБА_1 , відповідно, пільга зі зменшення бази оподаткування на 120 кв.м. не застосовувалась.Стосовно податкового повідомлення-рішення форми (Ш) № від 07 березня 2019 року, зазначає, що згідно даних облікової картки платника податку позивачем несвоєчасно сплачено борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 4934,62 грн, застосовано 20% штрафної санкції на суму недоплати, а саме 986,92 грн. Вказує, що платник податку повинен діяти добросовісно та у випадку необхідності звернутись до контролюючого органу про прведення звірки щодо об`єктів оподаткування податком на майно, надавши для огляду оригінали правовстановлюючих та інших документів, як це передбачено пп 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, оскільки саме в інтересах позивача є підтвердження існування обставин для звільнення від сплати податку на майно.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що нарахування податку на майно на повну площу будинку 358,1 кв.м. без виключення пільгової площі в розмірі 120 кв.м. згідно податкового повідомлення-рішення № 0-1308 від 30 травня 2018 року є грубим порушенням рішення Східницької селищної ради та положень Податкового кодексу України. Вказує, що Податковим кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено скасування пільг, встановлених селищною радою, на підставі листа секретаря селищної ради чи будь-яких рішень посадових осіб податкової служби. Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялись ОСОБА_1 не за податковою адресою, як це передбачено ПК України.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримали апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликались на доводи в ній викладені.

Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом з реєстру речових прав ОСОБА_1 на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею 358,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_2 площею 36,7 кв м, земельна ділянка 0,032 га АДРЕСА_2 ; земельна ділянка 0,25 га АДРЕСА_2 (т.1., а.с.44-45).

Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 45 на звороті) право власності припинено 24 вересня 2018 року.

Заборгованість згідно карток особових рахунків та довідки від 26 жовтня 2021 року за №12364/5/13-01-13-10 про заборгованість складала 89743,92 грн (вимоги з якими ГУ ДПС у Львівській області звернулося в суд):

- 5729,60 грн податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0978630/1313-1308 від 30 травня 2018 року (термін сплати 28 грудня 2018 року);

- 986,92 грн штрафна санкція за несвоєчасну сплату донараховано згідно акту перевірки № 006043/13-01-57-13/ НОМЕР_1 від 07 березня 2019 року податкове повідомлення рішення форми (Ш) № від 07 березня 2019 року;

- 5332,83 грн податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0/1308 від 19 липня 2019 року (термін сплати 02 грудня 2019 року);

- 35239,74 грн податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1308 від 19 липня 2019 року (термін сплати 02 грудня 2019 року);

- 36477,42 грн податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1309 від 08 квітня 2020 року (термін сплати 28 грудня 2020 року);

- 5977,41 грн податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1309 від 08 квітня 2020 року.

Згідно з рішенням ГУ ДПС у Львівській області від 04 липня 2022 року № 450/13-01-24-13 про коригування нарахованих до сплати сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в інтегрованих картках платника податку надано доручення щодо коригування в інтегрованій картці платника податків за кодом платежу 18010200 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості ІТС «Податковий борг» по ОСОБА_1 в сторону зменшення, відповідно до відкликаних ППР, а саме:

- податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1308 від 19 липня 2019 року на суму 35329,74 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 19 липня 2019 року № 0-1308 на суму 5332,83 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08 квітня 2020 року № 06-1309 на суму 153,15 грн;

- податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1309 від 08 квітня 2020 року на суму 36477,42 грн;

- податкове зобов`язання, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми (Ф) № 0-1309 від 08 квітня 2020 року на суму 5977,41 грн (т.1., а.с.157-158).

Відповідно до довідки про суми податкового боргу платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 від 23 серпня 2022 року, станом на 22 серпня 2022 року, сума боргу становить 6716,52 грн (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (50 18010200), з якої податкові зобов`язання 5729,60 грн (податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0-1308 від 30 травня 2018 року (термін сплати 28 грудня 2018 року), штрафні санкції 986,92 грн (донараховано штрафні санкції (за несвоєчасну сплату) (податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») № від 07 березня 2019 року (т.1., а.с.192).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість вимог зустрічного позову та безпідставність вимог первісного позову.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Стосовно зустрічних позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0-1308 від 30 травня 2018 року та № від 07 березня 2019 року, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно з п. 8.3 ст. 8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено податковим законодавством до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Згідно із п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з пунктом 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно зі статтею 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).

Згідно зі ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, що діє з 01 січня 2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно, виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за базовий податковий (звітний) період (рік).

Пільги із сплати податку не надаються на об`єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, використовуються у підприємницькій діяльності).

Згідно пп. 266.4.3. п. 266.4. ст. 266 ПК України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості зменшеної відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

Як зазначалось вище, встановлення ставки податку на об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості покладається на органи місцевого самоврядування, в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості, відповідно до пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України. Але при цьому ПК України встановлено граничний розмір ставки податку а саме: 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.4.1 рішення № 806 Східницької селищної ради м. Борислава Львівської області від 23 січня 2015 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в смт. Східниця» та рішення № 330 Східницької селищної ради м. Борислава Львівської області від 23 червня 2017 року «Про нову редакцію рішення № 806 від 23 січня 2015 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в смт. Східниця», база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів (т.1., а.с.179-185).

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп. 5.1 вказаних рішень, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та юридичних осіб, встановлюються за рішенням селищної ради в залежності від місця розташування зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з пп.5.2 вказаних рішень, на 2015 рік ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначені пунктом 5.1 не можуть перевищувати 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр для об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 7.1. рішень, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 4.1 пункту 4 цього положення, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 4.1 пункту 4 цього положення та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 4.1 пункту 4 цього положення та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до 24 вересня 2018 року був власником житлового будинку загальною площею 358,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зведеної інформації про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлені для фізичних осіб на 2017 рік, опублікованої на сайті ДПС у Львівській області відповідно до рішення селищної ради від 23 січня 2015 року № 806 ставка податку на нерухоме майно до 31 грудня 2017 року становила 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становив 3200,00 грн.

Отже, з урахуванням пільги у вигляді 120 м.кв. відповідно до пп «б» пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , повинен був становити 3809,66 грн (358,1 м. кв. 120 м. кв. х (3200 х 0,005) = 3809,66 грн.

Натомість, у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № 0-1308 від 30 травня 2018 року, Головним управлінням ДПС у Львівській області визначено розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 5729,60 грн.

Скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було враховано лист Східницької селищної ради від 19 травня 2016 року № 287 про скасування пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, об`єкти оподаткування яких використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються в підприємницькій діяльності) згідно зі списком, в якому було зазначено ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вищевказаний лист підписано в.о. селищного голови ОСОБА_2 , який займає посаду секретаря Східницької селищної ради та скеровано на адресу контролюючого органу з проханням не надавати пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посилання податкового органу на лист Східницької селищної ради від 19 травня 2016 року № 287 про скасування пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, об`єкти оподаткування яких використовуються їх власниками з метою одержання доходів, є необгрунтованим та не може братись судом до уваги, оскільки згідно із п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, а не листи.

Суд апеляційної інстанції також вказує, що рішеннями Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року та № 330 від 23 червня 2017 року не передбачено обмеження пільг у випадках зазначених в п.п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України.

Крім цього, безпідставними є покликання відповідача за зустрічним позовом про те що, за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ведеться господарська/підприємницька діяльність, використання об`єкта оподаткування з метою одержання доходів (надання в оренду, лізинг, позичку, використання у підприємницькій діяльності), оскільки таких доказів суду не надано, такі також відсутні у матеріалах справи.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що визначення ОСОБА_1 податковим органом ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2017 рік без врахування рішення Східницької селищної ради № 806 від 23 січня 2015 року та № 330 від 23 червня 2017 року є неправомірним.

Також судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове-повідомлення рішення від 07 березня 2019 року № , відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 986,92 грн за затримку на 130 календарних днів сплати останнім грошового зобов`язання в сумі 4934,6 грн. Штрафна санкція донарахована за несвоєчасну сплату відповідно до акту перевірки № 006043/13-01-57-13/ НОМЕР_1 від 07 березня 2019 року.

Відповідно до акту про результати камеральної перевірки від 07 березня 2019 року № 006043/13-01-57-13/ НОМЕР_1 , проведеною камеральною перевіркою встановлено порушення правил сплати (перерахування) податкового зобов`язання ОСОБА_1 , зазначеного у податковому повідомленні-рішенні від 09 серпня 2017 року № 90051-13, чим порушено п.п. 266.10.1 -а) п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, а саме платником порушено термін сплати узгодженої суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що був нарахований за 2016 рік в сумі 4934,62 грн за нежитловий будинок площею 258,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 із затримкою більше 30 календарних днів.

Згідно зведеної інформації про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлені для фізичних осіб на 2016 рік, опублікованої на сайті ДПС у Львівській області відповідно до рішення селищної ради від 23 січня 2015 року № 806 ставка податку на нерухоме майно до 31 грудня 2016 року становила 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1378,00 грн.

Отже, урахуванням пільги у вигляді 120 м.кв. відповідно до пп «б» пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , повинен був становити 1640,51 грн (358,1 м. кв. 120 м. кв. х (1378 х 0,005) = 1640,51 грн.

Натомість, у податковому повідомленні-рішенні від 09 серпня 2017 року № 90051-13, відповідачем визначено розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 4934,6 грн.

Таким чином, сума штрафу у розмірі 986,92 грн розрахована неправильно, з огляду на що, податкове-повідомлення рішення від 07 березня 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сформовані податкові повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг .

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (п. 58.3 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві зазначено, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, як слідує із матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення - рішення скеровувалися позивачу за адресою: АДРЕСА_5 (т.1., а.с.14, 93).

Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з пп. 45.1 ст. ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення були направлені не за податковою адресою позивача. Доказів того, що відповідачем за первісним позовом визначена саме ця адреса (Львівська обл., смт. Східниця, вул. Незалежності, 37А), як податкова адреса, сторонами суду не надано.

Проаналізувавши податкові повідомлення-рішення (податок за 2017, 2018 роки) та докази, надані щодо направлення відповідачу вищезазначених актів індивідуальної дії, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів того, що вони були направлені на належну податкову адресу платника податків (місце реєстрації відповідача за первісним позовом), тому вважаються не узгодженими та такими, що не підлягають сплаті відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1308 від 30 травня 2018 року та податкового-повідомлення рішення № від 07 березня 2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо первісних позовних вимог про стягнення податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.20.1.19 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на задоволення позовних вимог зустрічного позову, у задоволенні первісного позову Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 6716,52 грн слід відмовити в повному обсязі, оскільки сума боргу не є узгодженою.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 380/22194/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.