Справа № 380/2046/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 380/2046/22

адміністративне провадження № К/990/32221/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Білак М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 380/2046/22

за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року, постановлену суддею Брильовським Р.М.,

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Коваля Р. Й., суддів: Гуляка В. В., Ільчишин Н.В.,

УСТАНОВИВ:

1. У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіональне управління міністерства Юстиції (м. Львів) (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Франківського ВДВС м.Львова від 09.04.2001.

2. В обґрунтування позову позивач указує про наявність в реєстрі Першої державної нотаріальної контори м. Львова обтяження на все його майно на підставі постанови Франківського ВДВС від 09.04.2001, що позбавляє позивача права на відчуження земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності. Як пояснює позивач, оскаржуваною постановою було накладено арешт лише на квартиру АДРЕСА_1 на підставі виконавчого листа Франківського районного суду від 26.12.2000. Водночас постановою Франківського ВДВС м.Львова від 27.02.2008 було постановлено зняти арешт із вказаної квартири. Ураховуючи наявність постанови від 27.02.2008 позивач уважає, що наявні підстави для зняття арешту з належного йому майна на підставі частини п`ятої статті 13, частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», про що він звернувся до Франківського ВДВС м.Львова із відповідними заявами від 23.12.2021 та від 11.01.2022. Також позивач 12.01.2022 звернувся до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Львові та додав усі необхідні документи, що давали підстави для вирішення його заяви в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 13, частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, відповідач рішення про зняття арешту із усього рухомого і нерухомого майна позивача не прийняв.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.01.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, з огляду на те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , що заявлені ним позовні вимоги відносяться до юрисдикції загальних судів та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

3.1. Відмовляючи у відкритті провадження з вищеозначених підстав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо оскарження постанов винесених в межах виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, прийнятого, зокрема, в порядку цивільного судочинства повинні вирішуватися за загальними правилами, встановленими частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), а саме судом який видав виконавчий документ.

3.2. Судами попередніх інстанцій зазначено, що цей спір фактично стосується порушення прав особи під час виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, в якому позивач є стороною виконавчого провадження, а тому такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, і його належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

3.3. Такі висновки судів грунтуються на положеннях частини першої статті 447 ЦПК України, згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

3.4. Проаналізувавши положення статті 74 Закону № 1404-VIII суди обох інстанцій констатували, що рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стороною виконавчого провадження до адміністративного суду лише в разі відсутності у законі іншого порядку судового оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ, якщо з позовом звернулася сторона виконавчого провадження.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

4. До Верховного Суду 18.11.2022 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №380/2046/22, у якій скаржник просить їх скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

5. Ця касаційна скарга подана на підставі частини другої статті 328 КАС України із посиланням скаржника у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

5.1. В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на частину першу статті 170 КАС України та відмовляючи у відкритті провадження, дійшов висновку, що цей спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий лист, однак позивач не оскаржує дії виконавців, а просить скасувати акт виконавчої служби, як протиправний.

5.2. Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, скаржник зауважує, що ці висновки є помилковими, оскільки констатуючи про з`ясування судом першої інстанції суті спірних правовідносин та всебічне дослідження доказів сторін, суд апеляційної інстанції не зважив на те, що провадження у справі не було відкрито. Крім того, як стверджує скаржник, висновки суду апеляційної інстанції, що позивач є боржником у спірних правовідносинах є також безпідставними.

5.3. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, і на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 308 КАС України в частині недослідження постанови Франківського ВДВС м.Львова від 27.02.2008, якою знято накладений оскаржуваною постановою арешт на майно та витягу з реєстру Першої державної нотаріальної контори. Також в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції не повідом позивача про дату та час розгляду апеляційної скарги.

6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гімон М.М., судді: Дашутін І.В., Яковенко М.М.

7. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2022 задоволено заяви суддів Гімона М.М., судді: Дашутіна І.В., Яковенка М.М. про самовідвід. Відведено суддів Гімона М.М., судді: Дашутіна І.В., Яковенка М.М. від розгляду справи №380/2046/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022, а матеріали касаційної скарги передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду для визначення складу суду у Верховному Суді.

8. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 28.11.2022 № № 1795/0/78-22, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Білак М.В., Загороднюк А.Г.

9. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2022 відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційної скаргою.

10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 27.02.2023 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

11. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2022 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 отримано відповідачем 03.01.2023, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта", ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення 165. Водночас від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

12. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.

13. Згідно ухвали Верховного Суду від 28.12.2022 касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, частини першої статті 170 КАС України, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною третьою статті 328 КАС України.

14. Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

15. Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

16. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала, що загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

17. Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

18. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

19. Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

20. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

21. Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

22. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

23. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК).

24. Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК, та його примусовим виконанням.

25. Таким чином, справи за скаргами сторін виконавчого провадження (стягувача або боржника) на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення у цивільній справі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

26. Виходячи із приписів частин третьої-п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

27. Із наведеної норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

28. Суд також зазначає, що вирішуючи питання забезпечення єдності судової практики (у зв`язку з різною практикою) та залишаючи попередні судові рішення без змін, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 24.05.2021 (справа № 712/12136/18) зробив такі правові висновки.

29. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

30. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

31. Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

32. При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

33. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

34. Право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, передбачено статтею 447 ЦПК України.

35. За висновком Верховного Суду у справі № 712/12136/18 якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділу VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

36. У підсумку Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач у справі № 712/12136/18 є боржником у виконавчому провадженні, то він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

37. Застосовуючи визначені Великою Палатою критерії у контексті вирішення питання юрисдикційної належності цього спору, колегія суддів виходить із такого.

38. Зі змісту оскаржуваної постанови від 09.04.2001 слідує, що в провадженні Франківського ВДВС м.Львова перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 26.12.2000, виданого Франківським районним судом м.Львова за наслідками розгляду цивільної справи про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ТзОВ «Агрокооп» на користь ЗГРУ Комерційного банку «Приватбанк» 32 582 грн та 372, 52 грн держмита і спірною постановою накладено арешт на майно ОСОБА_1 саме як боржника за вказаним виконавчим листом та оголошено заборону на його відчуження, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

39. Скаржник 23.12.2021 та 11.01.2022 звернувся до Франківського ВДВС м.Львова із заявами про зняття арешту з майна боржника, а 12.01.2022 - до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Львові. Проте, як зазначає скаржник у позовній заяві, відповідачем рішення про скасування арешту майна не прийнято.

40. Касаційну скаргу вмотивовано зокрема, тим, що обтяження на майно виникло із рішення суб`єкта владних повноважень і правомірність рішення останнього оспорюється, отже спір у цій справі належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

41. Серед підстав звернення до суду із позовною заявою зазначено, зокрема, що органом виконавчої служби не було здійснено дій, передбачених частиною п`ятою статті 13 та частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII, в частині винесення постанови про зняття арешту з майна, накладеного постановою Франківського ВДВС м.Львова від 09.04.2001. Водночас згідно витягу з реєстру обтяжень Першою нотаріальною конторою на підставі цієї постанови від 09.04.2001 накладено обтяження на все майно ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним йому майном (земельною ділянкою) на власний розсуд.

42. Отже, установивши у цій справі, що спірна постанова від 09.04.2001 про накладення арешту на майно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа Франківського районного суда м.Львова від 26.12.2000 у цивільній справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що порядок її оскарження, передбачений статтями 447 - 453 ЦПК України, а саме, подання скарги на рішення, дію або бездіяльність виконавця до суду, який розглянув справу.

43. Враховуючи суть спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін у цій справі та предмет спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про накладення арешту на майно, під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Франківським районним судом м.Львова за наслідками розгляду цивільної справи, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністравного суду.

44. При цьому, скаржник у касаційній скарзі не ставить питання щодо підсудності цього спору адміністративному суду у зв`язку із тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого судом у цивільній справі, чи прийняття спірної постанови у межах зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, що відповідно до частини першої статті 287 КАС України відносило б такий спір до юрисдикції адміністративного суду.

45. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

46. Підсумовуючи вказане, колегія суддів констатує, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності підстав відмови у відкритті провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України і її розгляд у порядку цивільного судочинства.

47. Стосовно доводів касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме неповідомлення позивача про дату та час розгляду апеляційної скарги, то зі змісту ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2022 про призначення справи до апеляційного розгляду слідує, що за відсутності клопотань від учасників справи про її розгляд за їх участю суд дійшов висновку про її розгляд в порядку письмового провадження.

48. Своєю чергою з матеріалів справи слідує, що ані ОСОБА_1 ані відповідач клопотань про розгляд справи за їх участю чи участю їх представників не заявляли, що згідно пункту 1 частини першої статті 311 КАС України є підставою для апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, а отже вищевказані доводи позивача про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними.

49. Щодо посилань скаржника на порушення судом апеляційної інстанції частини третьої статті 308 КАС України в частині не надання цим судом юридичної оцінки витягу з реєстру Першої державної нотаріальної контори та доданим до апеляційної скарги доказам: постанові Франківського ВДВС м.Львова від 27.02.2008, якою знято накладений оскаржуваною постановою від 09.04.2001 арешт на майно та ухвалі Франківського районного суду у м.Львова від 23.09.2009, то колегія суддів зауважує, що предметом перегляду в суді апеляційної інстанції була процесуальна ухвала суду першої інстанції, а оцінка судом апеляційної інстанції надавалася правильності застосування судом норм процесуального права при вирішенні питання підсудності цього спору.

50. Водночас питання по суті спірних правовідносин щодо наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови Франківського ВДВС м.Львова від 09.04.2001 судом апеляційної інстанції не вирішувалося, а тому посилання скаржника на порушення судом частини третьої статті 308 КАС України є необґрунтованими.

51. Беручи до уваги наведене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалили судові рішення з додержанням норм процесуального права.

52. Колегія суддів зазначає, що доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої й апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

53. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

54. Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм процесуального права не допустив, то колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

55. З огляду на результат касаційного перегляду та відсутність документального підтвердження понесених судових витрат, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк М.В. Білак