Справа № 361/776/22
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 361/776/22
провадження № 2-а/361/45/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 627998 від 29 січня 2022 року, винесену поліцейським Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі інспектор поліції) Хархуном О.С., про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. та визнати дії інспектора поліції щодо винесення цієї постанови протиправними.

В обґрунтування позову зазначав, що 29 січня 2022 року, рухаючись на транспортному засобі марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , у місті Бровари Київської області по вулиці Київська, 137, він став учасником дорожньо-транспортної пригоди. При перевірці документів інспектор поліції Хархун О.С. звинуватив його, що він не має полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що він йому пояснив, що він є особою з інвалідністю та має встановлені законодавством пільги, зокрема, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак інспектором поліції його зауваження проігноровано та винесено постанову серії БАВ № 627998 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Із даною постановою він не згоден, оскільки є особою з інвалідністю внаслідок війни, про що повідомив інспектора поліції Хархуна О.С. та згідно із п. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів звільнений від даного виду зобов`язання, на підтвердження чого ним було пред`явлено інспектору поліції Хархуну О.С. пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 11 серпня 2016 року, видане йому довічно Пенсійним фондом України, із визначенням виду пенсії: по інвалідності 2 група, інвалід війни. Своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, він не визнає, вказує на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 надано офіційне тлумачення положень п. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, де роз`яснено зміст поняття належність транспортних засобів учасникам бойових дій, а саме: транспортні засоби, які належать, зокрема, інвалідам війни, є такі транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на іншій правовій підставі. Вважає, що ним на вимогу інспектора поліції були пред`явленні належні документи, а інспектором поліції не з`ясовані всі фактичні обставини справи.

Виходячи з наведеного, вважає, що дії інспектора поліції Хархуна О.С є протиправними, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Міщенко О.Г. у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просила суд їх задовольнити.

Відповідачі інспектор поліції Хархун О.С. та Головне управління Національної поліції в Київській області, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позов та заяву про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що 29 січня 2022 року інспектором поліції Хархуном О.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 627998, якою позивача ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Із даної постанови вбачається, що 29 січня 2022 року водій ОСОБА_1 у місті Бровари Київській області, вулиця Київська, 137, керуючи автомобілем марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив ДТП, під час перевірки у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги підпункту ґ? п. 2.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи дії інспектора поліції щодо винесення постанови протиправними, а постанову незаконною, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У ч. 1 ст. 3 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 цього ж Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У ч. 1 ст. 32 Закону України Про Національну поліцію встановлено випадки у яких поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За змістом п. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 13 липня 2016 року (а. с. 13).

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 роз`яснив, що положення пункту 13.1 статті 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У п. 2.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , позивач у даній справі.

На момент зупинки автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 мав при собі свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, яке пред`явив інспектору поліції Хархуну О.С., тому керував транспортним засобом на законній підставі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідачі інспектор поліції Хархун О.С. та Головне управління Національної поліції в Київській області, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відзив та будь-яких заперечень на позов чи доказів на спростування заявлених позивачем вимог, до суду не подавали.

У ч. 3 ст. 62 Конституції України закріплено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що постанова серії БАВ № 627998 від 29 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. інспектором поліції Хархуною О.С. винесена з порушенням норм закону, будь-яких доказів, які б підтверджували правомірність прийнятого цим відповідачем рішення, останнім суду не надано, доводи позивача про відсутність в його діях порушення вимог закону відповідачами не спростовано.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії БАВ № 627998 від 29 січня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині закриттю.

Контроль за дорожнім рухом, реагування на порушення водіями Правил дорожнього руху України і складання постанов у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху входить до службових обов`язків інспекторів патрульної поліції, а тому дії зі складання постанови в справі про адміністративне правопорушення є виконанням службовими особами службових повноважень, наданих їм чинним законодавством. При цьому, суд звертає увагу, що не дії інспектора поліції, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки, які мають обов`язковий характер та за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено вирішення судом питань про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, тому позов ОСОБА_1 у частині вимог про визнання дій інспектора поліції Хархуна О.С. протиправними задоволенню не підлягає.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню частково. Оскільки правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. відповідачами у суді не доведена, тому справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 126 КУпАП, підлягає закриттю.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов наступних висновків.

За змістом положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ОСОБА_1 подав до суду: договір № 02/02-22 про надання правової (правничої) від 03 лютого 2022 року, укладений між ним та адвокатом Міщенко О.Г. (далі договір про надання правової допомоги); додаткову угоду № 1 до цього договору; розрахунок № 1 суми гонорару послуг з надання правової (правничої) допомоги від 08 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги; акт № 1 прийняття-передачі послуг з наданої правової допомоги від 08 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги; квитанцію № 936561 від 08 лютого 2022 року на суму 7000 грн. про оплату послуг адвоката Міщенко О.Г. за складання та подання до суду адміністративного позову; розрахунок № 2 суми гонорару послуг з надання правової (правничої) допомоги від 10 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги; акт № 2 прийняття-передачі послуг з наданої правової допомоги від 10 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги; квитанцію № 936562 від 10 червня 2022 року на суму 1500 грн. про оплату послуг адвоката Міщенко О.Г. за участь у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 8500 грн. підтверджуються відповідними документами та відповідають вимогам закону.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогув розмірі 8500 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 73, 77, 90, 132, 134, 139, 205, 242 246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 627998 від 29 січня 2022 року, винесену інспектором поліції Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Хархуном Олександром Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 126 КУпАП.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліціїна користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.