Справа № 200/18010/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року справа №200/18010/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу (головуючий І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2021 № 12 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити виплату пенсії за віком з урахуванням винесеного судового рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, не врахував, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки. Неправильність в її заповненні не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії, оскільки це є порушенням конституційних прав позивача на соціальний захист.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2021 № 12 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. 1 ч 2. ст 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 19.07.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідачем правильно не враховано всі записи вкладиша до трудової книжки позивача, оскільки трудова книжка відсутня, до титульної сторінки вкладиша внесено виправлення, яке не завірено належним чином (відсутній підпис відповідальної особи). Крім того, до страхового стажу позивача не враховано період навчання з причини виправлення прізвища в дипломі.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , 19.07.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. 1 ч 2. ст 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

15.07.2021 відповідачем прийнято рішення № 12 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стаж у позивача.

В рішенні зазначено, що не враховано всі записи вкладиша до трудової книжки, оскільки трудова книжка відсутня, до титульної сторінки вкладиша внесено виправлення, яке не завірено належним чином (відсутній підпис відповідальної особи). Крім того, до страхового стажу позивача не враховано період навчання з причини виправлення прізвища в дипломі.

Копія вкладиша до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 свідчить, що позивач працював у спірні періоди (записи №№ 1-37):

- 19.09.1990 прийнятий токарем 2 розряду МСУ;

- 16.03.1992 звільнений за переведенням на шахту Краснокутськая;

- 30.03.1992 прийнятий гірником підземним з повним робочим днем під землею;

- 18.09.1992 переведений підземним гірником 2 розряду з повним робочим днем під. Землею;

- 17.02.1993 переведений підземним машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею;

- 23.02.1993 переведений підземним гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею;

- 26.05.1994 звільнений за ст. 38 КЗпП України;

- 01.06.1994 прийнятий слюсарем з ремонту устаткування на збагачувальних фабриках 3 розряду;

- 17.02.1997 звільнений за переведення на ЦЗФ Комендантська;

- 03.03.1997 прийнятий за переведенням ел. слюсарем;

- 06.11.1997 переведений електрогазозварником 5 розряду;

- 26.01.1999 звільнений за ст.38 КЗпП України;

- 05.02.1999 прийнятий підземним гірником з повним робочим днем під землею;

- 18.05.2000 переведений підйомним гірником і повним робочим днем під землею;

- 15.08.2002 звільнений за ст. 38 КЗпП України;

- 18.09.2002 прийнятий ел. слюсарем черговим та з ремонту устаткування;

- 01.10.2002 звільнений по за ст. 38 КЗпП України;

- 23.12.2003 прийнятий вантажником;

- 22.11.2005 звільнений за ст. 38 КЗпП України;

- 15.04.2009 (ТОВ Шаха Садова) прийняття гірником вогняного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею;

- 25.09.2009 звільнений за ст. 38 КЗпП України;

- 04.11.2000 прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем під землею підготовчої дільниці;

- 15.03.2010 переоформлений прохідником п`ятого розряду підземним з повним робочим днем під землею підготовчої дільниці;

- 07.08.2011 переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею;

- 01.11.2011 переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею видобувної дільниці № 3;

- 19.02.2012 переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею дільниці внутрішньошахтного транспорту;

- 03.09.2012 звільнений за ст. 38 КЗпП України;

- 14.09.2012 (ВП Шахта Краснолуцька) прийнятий машиністом підземних установок 3 р. підземним з повним робочим днем під землею;

- 17.09.2012 навчався на курсах прохідників підземних з відривом від виробництва;

- 17.12.2012 переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею;

- 01.10.2014 звільнений за ст. 38 КЗпП України.

Згідно відомостей атестату № 1224 ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 16.05.1986 навчався в Іванівському станкозаводі Ворошиловоградської області, за результатами навчання позивачу присвоєно кваліфікацію токар 2 розряду.

Згідно відомостей свідоцтва № 60 ОСОБА_1 з 09.07.1986 по 17.04.1987 навчався в Євпаторійської морехідної школи, за результатами навчання позивачу присвоєно кваліфікацію матрос 2 класу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, - в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162, чинної станом на дату заповнення трудової книжки позивача): трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнялася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Аналогічні положення містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), в якій, зокрема, зазначено, що: Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Таким чином, вимоги щодо проставлення на титульному аркуші трудової книжки працівника відбитку печатки підприємства, на якому вперше заповнялася трудова книжка, дійсно були передбачені Інструкціями.

Як свідчать матеріали справи, на титульному аркуші вкладиша в трудову книжку ОСОБА_1 (дата заповнення 29.12.1968) дійсно до титульної сторінки вкладиша внесено виправлення, яке не завірено належним чином (відсутній підпис відповідальної особи).

При цьому відповідач, не приймаючи вкладиш до трудової книжки, не ставить під сумнів правильність записів про періоди роботи позивача, що в ньому зазначені.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, відсутність підпису відповідальної особи щодо внесення виправлення до титульної сторінки вкладиша трудової книжки, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування зазначених у ній періодів роботи.

Щодо не врахування до страхового стажу позивача періоду навчання з причини виправлення прізвища в дипломі суд зазначає наступне.

Дійсно, в атестаті № 1224 в графі "Виданий гр." не чітко відображена літера "п" в прізвищі " ОСОБА_2 ".

В той же час, приналежність даного атестату саме позивачу підтверджується усіма іншими даними, які відображені у ньому, в тому числі, ім`ям та по-батькові.

Враховуючи наведене є безпідставними доводи відповідача на неможливість врахування відповідного атестату при обрахунку наявного у позивача страхового стажу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 200/18010/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 200/18010/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 28 лютого 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко