Справа № 140/8200/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/8200/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2022 позивач звернулася до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням від 04.11.2022 № 02 у призначенні пенсії за віком було відмовлено.

Під час розгляду заяви було проведено розрахунок страхового стажу позивача, який становить 18 років 0 місяців 4 дні, а до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.10.1986, оскільки відомості про кількість вироблених трудоднів за період з 14.10.1985 по 15.08.1988 не належним чином завірені, довідка про кількість вироблених трудоднів не надана.

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії незаконним, з огляду на таке.

Згідно із записами у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.10.1986 в період з 14.10.1985 по 15.08.1988 позивач була прийнята в члени колгоспу «Росія» Мордовського району Тамбовської області РФ, у ній вказані відомості про кількість вироблених трудоднів: 1985 рік 44 трудодні, 1986 рік 185 трудоднів, 1987 рік 251 трудодень, 1988 рік 14 трудоднів.

Проте ці трудодні відповідач не зарахував до страхового стажу у зв`язку із не наданням довідки про кількість вироблених днів, сам відповідач не вживав жодних дій щодо отримання уточнюючої інформації щодо періоду роботи в колгоспі. При цьому, позивач не має можливості надати таку довідку через розірвання будь-яких зав`язків із державою-агресором.

Позивач вказує, що трудова книжка колгоспника є достовірною підставою для зарахування до стажу для призначення пенсії і не потребує підтвердження додатковими документами. У зазначеній трудовій книжці записи містять відомості про періоди роботи, між собою пов`язані хронологічно, посвідчені печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб, а доказів того, що ці записи є неправильними, недостовірними у рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області № 02 від 04.11.2022 щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 27.10.2022 про призначення пенсії за віком, з врахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Росія» з 14.10.1985 по 15.08.1988.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 26).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 30.12.2022 № 0300-0902-7/43447 (а. с. 29-34) представник відповідача ГУ ПФУ у Волинській області Олексюк О.П. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що оскаржуване рішення № 02 від 04.11.2022 було прийнято за принципом екстериторіальності іншим територіальним органом Пенсійного фонду України, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області).

Крім того, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 9 місяців 1 день, за поданими позивачем документами для призначення пенсії страховий стаж становить 18 років 0 місяців 4 дні. У разі зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі «Росія» з 14.10.1985 по 15.08.1988 (що становить 1 рік 10 місяців 1 день), позивач не матиме права на пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), оскільки відсутній необхідний страховий стаж 23 роки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 залучено до участі у справі як другого відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області, судовий розгляд справи постановлено здійснювати спочатку, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 76).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.01.2023 № 0200-0902-8/3712 (а. с. 79-80) представник відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області Нетребченко Ю.В. позов також не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

Крім того, згідно із наданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 14.10.1985 по 15.08.1988, оскільки відомості про кількість вироблених трудоднів завірена не належним чином, та вказаний стаж роботи за фактичною тривалістю можна буде зарахувати після надання позивачем уточнюючої довідки про кількість вироблених трудоднів. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 4 дні, що є недостатнім для зменшення пенсійного віку. У випадку зарахування спірного періоду до страхового стажу позивач не набуде права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки страховий стаж становитиме 19 років 10 місяців 5 днів при необхідному 23 роки.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а. с. 7).

27.10.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ (а. с. 44-45), додавши перелік документів, зазначених у розписці-повідомленні (а. с. 46-47), в т. ч. трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 (а. с. 63-66).

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.11.2022 № 02 відмовлено у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. З тексту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 18 років 0 місяців 4 дні, період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 4 роки 9 місяців 1 день (необхідний страховий стаж в разі наявності права на зменшення пенсійного віку на 6 років становить 23 роки), а за документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , зокрема, з 14.10.1985 по 15.08.1988 (робота в колгоспі), відомості про кількість вироблених трудоднів завірена не належним чином, довідка про кількість вироблених трудоднів не надана (а. с. 35-36).

Листом від 22.11.2022 № 0300-0207-8/38458 ГУ ПФУ у Волинській області надіслало позивачу копію вказаного рішення (а. с. 20).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ надаються за обов`язкової наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку. Тобто, у спірному випадку позивач при досягненні віку 54 роки має право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку (не більше 6 років) за наявності не менше 23 років страхового стажу.

Суд враховує, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що їй видано посвідчення серії НОМЕР_2 (а. с. 7), а період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 4 роки 9 місяців 1 день, про що зазначено в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.11.2022 № 02 (а. с. 35-36).

Проте, суд наголошує на тому, що лише наявність у позивача статусу особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та досягнення віку 54 роки не надає їй безумовного права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позаяк однією з обов`язкових умов для призначення вказаної пенсії є наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (не менше 23 років).

З рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 04.11.2022 № 02 (а. с. 35-36) та розрахунку страхового стажу (а. с. 37-39) вбачається, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (27.10.2022) страховий стаж позивача складає 18 років 0 місяців 4 дні. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , зокрема, з 14.10.1985 по 15.08.1988 (робота в колгоспі), оскільки відомості про кількість вироблених трудоднів завірена не належним чином, довідка про кількість вироблених трудоднів не надана (а. с. 35-36).

Суд не погоджується із рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 04.11.2022 № 02 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача часу роботи з 14.10.1985 по 15.08.1988, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частин другої, четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, при вирішенні справи враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 300/816/17, відповідно до якої за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що згідно із записами в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , позивач була прийнята в члени колгоспу «Росія» 14.10.1985 та звільнена з 15.08.1988, у вказаній трудовій книжці відображені відомості про кількість вироблених трудоднів: 1985 рік 44 трудодні (мінімум 180), 1986 рік 185 трудоднів (мінімум 180), 1987 рік 251 трудодень (мінімум 240), 1988 рік 14 трудоднів (мінімум 240) (а. с. 63-66).

Суд погоджується із доводами позивача про те, що зазначена трудова книжка колгоспника є достатньою підставою для зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи в колгоспі та не потребує підтвердження додатковими документами, позаяк у трудовій книжці записи містять відомості про періоди роботи, між собою пов`язані хронологічно, посвідчені печаткою колгоспу та підписом відповідальної особи.

На думку суду, окремі недоліки у засвідченні записів щодо кількості вироблених трудоднів не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи у вказаному колгоспі.

Суд також звертає увагу, що за приписами пунктів 1, 3 Порядку № 637 стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Проте, в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи про період роботи позивача в колгоспі та щодо кількості вироблених трудоднів, і такі записи не можна визнати неправильними чи неточними, оскільки має місце наявність окремих несуттєвих недоліків при заповненні трудової книжки, що не призвело до суперечностей у записах про трудову діяльність позивача.

З урахуванням наведеного, на думку суду, час роботи в колгоспі з 14.10.1985 по 15.08.1988 згідно із трудовою крижкою серії НОМЕР_1 повинен був бути зарахований до страхового стажу позивача, позаяк вказані вище формальні недоліки у записах трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, та позивач не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації колгоспу, та у зв`язку із цим не може бути позбавлена конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

В той же час, судом встановлено, що страховий стаж позивача, який не оспорюється сторонами, складає 18 років 0 місяців 4 дні, та навіть за умови зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи в колгоспі з 14.10.1985 по 15.08.1988 (згідно із трудовою крижкою серії НОМЕР_1 , в порядку частин першої, другої статті 56 Закону № 1788-ХІІ), позивач не набуде права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки відсутня одна з обов`язкових умов для призначення пенсії наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (не менше 23 років).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 04.11.2022 № 02, яке було прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності, та належним відповідачем за позовною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення є саме цей територіальний орган ПФУ.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач ГУ ПФУ у Вінницькій області безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 14.10.1985 по 15.08.1988, проте навіть за умови зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи в колгоспі (в порядку частин першої, другої статті 56 Закону № 1788-ХІІ) позивач не набуде права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ (оскільки відсутня одна з обов`язкових умов для призначення пенсії наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, тобто не менше 23 років), тому взаємопов`язані позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.11.2022 № 02 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 14.10.1985 по 15.08.1988 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

При цьому, у задоволенні решти позовних вимог (про визнання протиправним та скасування рішення в цілому та зобов`язання вчинити дії) необхідно відмовити з огляду на те, що відсутня одна з обов`язкових умов для призначення позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, тобто не менше 23 років, навіть за умови зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 14.10.1985 по 15.08.1988. У решті рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.11.2022 № 02 про відмову у призначенні пенсії є правомірним, а задоволення позовної вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії не можна визнати належним способом захисту порушеного права, оскільки не призведе до прийняття рішення про призначення пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області судовий збір сплачений в сумі 992,40 грн квитанцією від 09.12.2022 № (а. с. 4, 25), пропороційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 496,20 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 04 листопада 2022 року № 02 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі з 14 жовтня 1985 року по 15 серпня 1988 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код 13322403) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх