Справа № 460/51088/22
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2023 року м. Рівне №460/51088/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності щодо не повідомлення своєчасно і письмово про підстави припинення виплат доплат до пенсії та компенсацій визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання належним чином (письмово) та невідкладно повідомити про підстави припинення виплат доплат до пенсії та компенсацій, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнання бездіяльності щодо ненадання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, а саме копій рішень про призначення, перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; зобов`язання відповідача надати пенсійну справу на ознайомлення та інформацію з неї, а саме копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; визнання бездіяльності щодо ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, органами пенсійного фонду з 1 січня 2015 по час звернення до суду, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду; зобов`язання надати інформацію і підтверджуючі документи про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду; зобов`язання виплатити доплату до пенсії та компенсації, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, за місяці, в які така не була проведена/припинена по час звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом ІІІ групи, непрацюючим пенсіонером та потерпілим І категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач вважає, що має право на доплати та компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, відповідач припинив йому таку виплату з 2015 року. Крім того, відповідач не надає будь-яку інформацію про виплати, що є дискримінацією стосовно позивача. З огляду на це позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано у відповідача копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. На вимогу суду надав пенсійну справу позивача.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності.

Позивач є інвалідом ІІІ групи з 17.09.2012 захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (1 категорії).

Позивач вважає порушеним своє право на отримання доплат та компенсацій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд керується та виходить з такого.

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Рокитнівського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області, Управління соціального захиcту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа: Кабінет Міністрів України, в якому просив: визнати рішення, дії та бездіяльність відповідачів незаконними та протиправними і зобов`язати: управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області, провести нарахування та виплату позивачу з 1 січня 2014 року доплату до пенсії відповідно ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України про державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 50 процентів мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет на відповідний рік, щомісячно; пенсії, як інваліду 3 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру, встановленого ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводячи розрахунок з розміру не менше 6 мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно; зобов`язати Управління соціального захисту населення Рокитнівської райдержадміністрації Рівненської області провести нарахування та виплату з 1 січня 2014 року грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства , як пенсіонеру, який проживає на радіоактивно забрудненій території у зоні гарантованого добровільного відселення у відповідності до ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 40 процентів від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет на відповідний рік, щомісячно; щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, одноразово; зобов`язати відповідачів утриматися від вчинення дій та прийняття рішень, не допускати бездіяльність, яка порушує права ОСОБА_1 , як особи, віднесеної до 1 категорії інваліда 3 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою на отримання щомісячних виплат, а саме: грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, додаткової пенсії, пенсії по інвалідності, щомісячної доплати до пенсії у розмірі, визначеному Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі №571/1276/14-а від 09.10.2014 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.ст.39,50, п.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 7 лютого 2014 року по 2 серпня 2014 року, протиправними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.ст.39, 50, п.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 07 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року. Визнано дії Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної грошової допомоги, в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення у вигляді 4 мінімальні заробітні плати відповідно до ст.ст.37,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 7 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року, протиправними. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області провести нарахування та виплату позивачу щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 4 мінімальні заробітні плати, відповідно до ст.ст.37,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 07 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Рокитнівському районі Рівненської області виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Рокитнівському районі Рівненської області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили. В іншій частині позовних вимог, відмовлено. (https://reestr.court.gov.ua/Review/40859118).

Разом з тим, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 було скасовано ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09.10.2014 по справі № 571/1276/14-а про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області, Управління соціального захиcту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання рішень, дій та бездіяльності незаконними та протиправними, зобов`язання вчинити певні дії за період з 1 січня 2014 року по 6 лютого 2014 року і справу № 571/1276/14-а в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 по 06.02.2014 направлено для продовження розгляду Рокитнівському районному суду Рівненської області (https://reestr.court.gov.ua/Review/54599846).

Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі №571/1276/14-а від 16.03.2016 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.ст.39,50, п.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1 лютого 2014 року по 6 лютого 2014 року, протиправними. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області провести нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.ст.39, 50, п.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 лютого 2014 року по 06 лютого 2014 року. Визнано дії Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної грошової допомоги, в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення у вигляді 4 мінімальні заробітні плати відповідно до ст.ст.37,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1 січня 2014 року по 6 лютого 2014 року, протиправними. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області провести нарахування та виплату позивачу - щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 4 мінімальні заробітні плати, відповідно до ст.ст.37,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2014 року по 06 лютого 2014 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/56528017).

Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, було зобов`язано орган Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст.ст.39, 50, п.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання судових рішень було здійснено перерахунок пенсії позивача з врахуванням щомісячної доплати до пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та пенсії по інвалідності відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за вказані періоди, що підтверджено розпорядженням від 27.01.2016 №124025 (за період з 07.02.2014 по 02.08.2014), та розпорядженням від 23.08.2016 №124025 (за період з 01.02.2014 по 06.02.2014), наявними в матеріалах пенсійної справи.

Судом встановлено, що нарахування, здійснені на виконання судових рішень, були виплачені позивачу у квітні 2019 року, що підтверджено довідкою про доходи позивача (а.с.15).

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону №1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон №1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно з статтею 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача Управлінням не було застосовано.

В свою чергу, щомісячну доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, п.4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визначено судовими рішеннями за певний період, зокрема з 01.02.2014 по 02.08.2014.

Тобто, орган Пенсійного фонду України не припиняв виплати позивачу пенсії чи доплат до пенсії, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо неповідомлення про припинення виплат доплат до пенсії та компенсацій, визначених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання повідомити про припинення таких виплат до задоволення не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, а саме копій рішень про призначення, перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; зобов`язання відповідача надати пенсійну справу на ознайомлення та інформацію з неї, а саме копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; визнання бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, органами пенсійного фонду з 1 січня 2015 по час звернення до суду, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду; зобов`язання відповідача надати інформацію і підтверджуючі документи про нарахування та виплату мені пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992, інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Закону №2657-XII, основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Відповідно до статті 4 Закону №2657-XII, суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень.

Статтею 5 Закону №2657-XII передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 6 Закону №2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі статтею 20 Закону №2657-XII, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI).

Приписами статті 12 Закону №2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Суд зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо подання до відповідача запиту на публічну інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011, заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 про отримання інформації з пенсійної справи, копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій, інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991.

Суд зазначає, що запитувачу, який бажає отримати інформацію про себе, яка міститься у відповідних документах пенсійної справи, доступ до такої інформації надається безперешкодно у порядку, передбаченому як Законом України «Про захист персональних даних», так й іншими законами.

Зокрема, згідно із пунктом 4.8 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. (пункт 4.9 розділу ІV Порядку).

При цьому пенсіонер може ознайомитись із матеріалами пенсійної справи на прийомі в управлінні Пенсійного фонду України, в якому зберігається його пенсійна справа.

Крім того, надана можливість ознайомитись із документами пенсійної справи у режимі онлайн на сайті Пенсійного фонду України.

Також органами Пенсійного фонду України пенсіонерам видається «Пам`ятка пенсіонеру», де надаються роз`яснення прав громадян на одержання інформації про своє пенсійне забезпечення, зокрема зазначається, громадяни мають право:

- знайомитись у приміщеннях органів Фонду з матеріалами своєї пенсійної справи, особового рахунку, з інформацією про себе, яка занесена, до електронної бази даних органів Фонду;

- вимагати надання завірених в установленому порядку копій документів, що знаходяться у пенсійній справі; вимагати надання копій розпоряджень про призначення перерахунку пенсії;

- знайомитись в органах Фонду з нормативно-правовими актами, на підставі яких призначено пенсію, робити з них виписки та копії;

- одержувати будь-яку іншу інформацію про своє пенсійне забезпечення, яка знаходиться у володінні органів Фонду.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які звернення, заяви, скарги чи запити ОСОБА_1 до відповідача про надання інформації про належні йому виплати.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи довідки, видані пенсіонеру ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, про отримані доходи з січня 2016 року по грудень 2022 року (а.с.14-17), що спростовують твердження позивача про ненадання відповідачем будь-яких підтверджуючих документів про нарахування та виплату йому пенсії.

Суд зазначає, що частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Бездіяльності відповідача у даних спірних правовідносинах, зокрема щодо ненадання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії, мали передувати дії (активна поведінка) позивача щодо ініціювання свого наміру отримати таку інформацію.

Тобто, позивач мав би подати заяву, запит, звернутися певним визначеним законодавством способом до суб`єкта владних повноважень. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази таких дій ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Тому, в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити доплату до пенсії та компенсації, у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, за місяці, в які така не була проведена/припинена по час звернення до суду, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (1 категорії), проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (село Карпилівка), є непрацюючим пенсіонером.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ (редакція, чинна до 01.01.2015), громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».

28 грудня 2014 року прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 (далі Закон №76-VIII), який набрав чинності 01.01.2015, підпунктом 7 пункту 4 Розділу І якого внесені зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року прийнятий Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №987-VIII від 04.02.2016, який згідно з Розділом ІІ «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01.01.2016 і яким внесена до Закону №796-ХІІ стаття 39 такого змісту: «Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 установлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону №796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Тому з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015 (тобто в редакції від 09.07.2007). Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону №987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом №987-VIII.

Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01.01.2016, урегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження.

Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01.01.2015, урегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право на отримання доплати непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, крім іншого, вирішив: в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України; в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 БК України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

У постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.

Із 17.07.2018 відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом України від 04.02.2016 №987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 та статті 39 Закону №796-ХІІ, позивач має право на підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 19.06.2022.

Щодо нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та пенсії по інвалідності, передбачених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вказує таке.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №7969-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону № 796-ХІІ в редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

За правилами статті 54 Закону України №796-XII (у редакції, чинній до 01.01.2015) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (далі - Закон № 79-VІІІ), пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що вказані вище положення Закону №79-VІІІ щодо статті 50 Закону 796-ХІІ не були визнанні неконституційними.

Таким чином, 1 січня 2015 року Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ.

Наведене вище, на переконання суду, узгоджується з приписами пункту 3 статті 116 Конституції України, відповідно до яких Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, суд констатує, що із набуттям чинності Закону №79-VІІІ, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виплачуючи позивачу з 01.01.2015 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону №796-ХІІ, у порядку та розмірах, встановлених Порядком №1210, відповідач діяв правомірно та, відповідно, жодним чином не порушив законні права та інтереси позивача щодо належного соціального забезпечення у старості.

Аналогічна правова позиція щодо визначення розмірів пенсійних виплат, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, з 1 січня 2016 року висловлена Верховним Судом в постановах від 21 лютого 2018 року по справі № 619/2262/17 (адміністративне провадження № К/9901/1564/17), від 19 червня 2018 року по справі № 344/14522/17 (адміністративне провадження № К/9901/50716/18) та від 6 листопада 2018 року по справі № 303/6762/16-а (адміністративне провадження № К/9901/24630/18).

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2015, є безпідставними, спростовуються наведеними вище положеннями чинного законодавства, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

07 квітня 2021 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-333/2018(4498/18) ухвалив рішення №1-р(ІІ)/2021, яким визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У Рішенні зазначено, що наведена правова норма втрачає чинність через 3 місяці з дня його ухвалення, а Верховна Рада України протягом цього часу має привести нормативне регулювання у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

У разі не приведення нормативного регулювання у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня його ухвалення застосуванню підлягатиме частина 4 статті 54 Закону України №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року №230/96-ВР:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».

На виконання рішення Конституційного Суду України 29 червня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб №1584-ІХ (далі - Закон №1584-ІХ).

Пунктом 2 розділу І цього Закону частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ викладено у новій редакції такого змісту:

«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень».

Також зазначену правову норму доповнено частинами 4 та 5, а саме: «Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців 2 і 3 частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України».

Згідно пункту 1 розділу ІІ Закону №1584-ІХ він набирає чинності з 01 січня 2022 року, крім пункту 2 розділу І цього Закону та пункту 2 цього розділу, які набирають чинності з 01 липня 2021 року.

З огляду на вказане, суд зазначає, що положення частини 3 статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року №230/96-ВР застосуванню не підлягають.

Верховна Рада України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 привела нормативне регулювання, установлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відповідність із Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України від 07.01.2021.

Відповідач перерахував основний розмір пенсії позивача у відповідності до законодавства (з 01 липня 2021 року пенсія становить 3870,82 грн).

Тому позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити нарахування та виплату державної пенсії позивачу, як особі з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, в іншому розмірі, ніж нараховано позивачу, є безпідставними, спростовуються наведеними вище положеннями чинного законодавства, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат не подавав.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 19 червня 2022 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 19 червня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), до зміни законодавства або зміни правового статусу позивача.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко