Справа № 600/4010/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 600/4010/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням уже здійснених виплат;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу, як передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 51811 грн 92 коп. (п`ятдесят одна тисяча вісімсот одинадцять гривень 92 коп.), з урахуванням раніше виплаченої суми 50327 грн 26 коп. (102139 грн 18 коп 50327,26 грн = 51811 грн 92 коп.).

Позов обґрунтовано тим, що військовою частиною НОМЕР_1 виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби не в повному обсязі, без врахування пільгових років служби позивача. Так, позивач вважає, що обчислення розміру одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби може включати різні періоди, в тому числі і пільгове обчислення строку вислуги. Відтак, на думку позивача, розмір одноразової грошової допомоги, що повинна бути йому виплачена з урахуванням пільгових років вислуги становить 102139 грн. Враховуючи виплачену відповідачем одноразову грошову допомогу у розмірі 50327,26 грн, позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену частину такої одноразової грошової допомоги у сумі 51811,92 грн.

Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання заяв по суті.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що умовою для виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту є наявність у такого військовослужбовця вислуги десять календарних років і більше. Однак, незважаючи на наявність у позивача загальної вислуги років понад 10 років, останній набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнення у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний саме календарний рік служби, що становить у даному випадку 7 років. Відповідач також посилався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 травня 2022 року по справі №580/3392/20 щодо обрахування розміру одноразової грошової допомоги виходячи саме з календарних років служби військовослужбовця. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 листопада 2020 року №295 ОСОБА_1 з 22 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до грошового атестату №5/542 від 06 квітня 2021 року вислуга років ОСОБА_1 становить 7 років 5 місяців та 8 днів, в тому числі пільгова вислуга 13 років 0 місяців та 8 днів.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі №600/2316/21-а, що залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, зокрема визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На виконання вказаного рішення 18 лютого 2022 року відповідачем здійснено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50327,26 грн.

23 червня 2022 року державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кушицькою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №68287243 щодо виконання виконавчого листа №600/2316/21-а, виданого 10 січня 2022 року Чернівецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною, ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною та скасування постанови. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки вважає, що виконавчий лист Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року №600/2316/21-а не було виконано належним чином Військовою частиною НОМЕР_1 , а тому закінчення виконавчого провадження №68287243 державним виконавцем, на його думку, є передчасним. Позивач вказав, що 18.02.2022 р. Військовою частиною НОМЕР_1 було перераховано йому 50327,26 грн грошового забезпечення, що складає, на його думку, грошове забезпечення за 7 календарних років служби, без врахування пільгових років служби.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №600/2586/22-а у задоволенні адміністративного прозову відмовлено повністю. При цьому суд у мотивувальній частині зазначив, що незгода позивача з розміром нарахованих військовою частиною НОМЕР_1 сум вихідної допомоги на виконання рішення суду в адміністративній справі №600/2316/21-а створюють спірні правовідносини, які можуть бути новим предметом позову до військової частини НОМЕР_1 .

11 жовтня 2022 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоплачену частину місячного грошового забезпечення у розмірі 51811,92 грн.

На час звернення позивача до суду, відповідач військова частина НОМЕР_1 вказану суму не виплатила.

За таких обставин позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами частини другої цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом першим частини другої статті 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 1 Порядку №260 цей порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, яка розраховується за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

При цьому суд звертає увагу і на те, що Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі №580/3399/20 вказав, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що для обчислення розміру належної грошової допомоги при звільненні повинна застосовуватися виключно «календарна вислуга років», а не «пільгова вислуга» (відповідно до якої позивачем у позові розраховано розмір одноразової грошової допомоги при звільненні).

Як встановлено судом, вислуга років ОСОБА_1 становить 7 років 5 місяців та 8 днів, в тому числі пільгова вислуга - 13 років 0 місяців та 8 днів.

З матеріалів справи також вбачається та підтверджено сторонами у заявах по суті справи, що відповідач на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби (7 років).

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наведені вище норми в сукупності із позицією суду касаційної інстанції щодо їх застосування, суд вважає, що відповідачем було дотримано законодавчо встановлені вимоги щодо обчислення розміру належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням саме календарної вислуги років ОСОБА_1 7 років.

Отже, позовні вимоги про необхідність перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням пільгової вислуги років (13 років) є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

На переконання суду, при обрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та їх сімей», то такі суд оцінює критично, з огляду на те, що норми вказаної постанови регулюють порядок обчислення вислуги років у правовідносинах щодо призначення пенсії, а абзац третій пункту 10 наведеної постанови містить аналогічні приписи щодо обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність своїх дій щодо обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з календарної вислуги років позивача. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк