Справа № 200/4773/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2023-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року Справа№200/4773/22

Донецький окружний адміністративний суд складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Державної установи «Торецька виправна колонія (№2)» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку позивач, Державна установа «Торецька виправна колонія (№2)», подав до суду адміністративний позов до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в сумі 4670,99 гривень на користь Державної установи «Торецька виправна колонія (№2)» за реквізитами: р/рUA0018213, отримувач ДУ «Торецька виправна колонія №2», , призначення платежу: повернення грошового забезпечення КЕКВ 2112 ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у 2022 році відповідач перебував у щорічній черговій відпустці, яка була надана за не відпрацьовану частину календарного року. За невідроблені дні відпустки відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення в сумі 6621,76 грн. При звільненні відповідача було утримано надмірно нараховане грошове забезпечення в сумі 1950,77 грн. Всього до повернення належить 4670,99 грн. (6621,76-1950,77). Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився повертати вказану суму, позивач звернувся з даним позовом до суду.

17 січня 2023 року Державна установа «Торецька виправна колонія (№2)» надіслала відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію позовної заяви та доданих до неї документів, про що свідчить копія фіскального чеку АТ «Укрпошта», ВПЗ 49130.

01 лютого 2023 року на адресу відповідача судом рекомендованим листом з описом вкладення надіслана копії ухвали про відкриття провадження у справі та ухвали про продовження розгляду, позовна заява з додатками, який був повернутий 14 лютого 2023 року до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідач відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

12 січня 2023 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13 січня 2023 року позовна заява залишена без руху у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та не поданням доказу надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

30 січня 2023 року позивачу поновлений строк звернення до суду та продовжений розгляд справи.

22 лютого 2023 року від Міністерства соціальної політики України витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

15 серпня 2014 року наказом начальника Дзержинської виправної колонії управління ДПтСУ в Донецькій області (№2) №83 о/с Іваненко В.В. був призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки.

27 квітня 2022 року наказом начальника Державної установи «Торецька виправна колонія (№2)» №90/ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 27 квітня 2022 року. Згідно з наказом перевикористано 25 діб чергової щорічної оплачуваної відпустки за період 28 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Згідно з розрахунком, наведеним в довідці про грошове забезпечення ОСОБА_1 до повернення належить 4670,99 гривень за надмірно нараховану частину чергової відпустки.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України №2375/0/2-23/19 від 26.02.2023 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.

Вирішуючи спір що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 92 Закону України від 2 липня 2015 року

№580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина 4 статті 93 Закон №580-VIII).

Відповідно до частини 9 статті 93 Закон №580-VIII при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 28 березня 2018 року № 925/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 року за № 377/31829 (далі Порядок).

Пунктом 3 глави 22 розділу ІІ Порядку встановлено, що у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини чергової відпустки вказується в наказі про звільнення.

У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину чергової відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримала особа рядового або начальницького складу за дні чергової відпустки.

Частиною 6 статті 7 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

За приписами статті 127 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця, зокрема, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

Відповідно до статті 32 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори.

В пункті 24 постанови №13 від 24.12.1999 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням статті 127 КЗпП , суди мають враховувати, що не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 статті 36, пунктах 1, 2, 5 статті 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв`язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил частини 2 статті 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

За наслідками судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 звільнився зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажання, що тотожне підставі, зазначеній в статті 38 КЗпП України, і при звільненні з грошового забезпечення останнього не була утримана надмірно нарахована частина чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року в сумі 4670,99 гривень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 249 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача слід задовольнити повністю.

Судовий збір стягненню з відповідача не підлягає, оскільки за приписами частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно витрати, пов`язані із залученням свідків та проведення експертизи.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 162, 241-246, 250, 251, 255, 260, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Державної установи «Торецька виправна колонія (№2)» (юридична адреса: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Херсонська, буд. 32, , e-mail: ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної установи «Торецька виправна колонія (№2)» грошове забезпечення за надмірно нараховану частину чергової відпустки в сумі 4670 (чотири тисячі шістсот сімдесят) гривень 99 копійок.

Повний текст рішення складено 01 березня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко