Справа № 463/6946/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

справа №463/6946/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до Личаківського районного суду м.Львова з позовом до Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради (місцезнаходження: 79495, м.Львів, м.Винники, вул. Галицька, 20, ), Львівської міської ради(місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, 1, ), Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Шашкевича, 1, ), в якому просить суд:

-поновити термін на подання позовної заяви щодо оскарження протиправних дій відповідачів по справі, розпорядження Винниківської міської ради від 23.11.2020 №190к, невиконання відповідачами по справі ухвали Львівського окружного адміністративного суду по справі №2а-1041/08 про забезпечення позову та заборону Винниківської міської ради проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м.Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті 15.07.2005 та згідно рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 «Яворовенко та інші проти України» де ОСОБА_1 є одним із заявників, визнання протиправними дії посадових осіб Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради, Львівської міської ради щодо надання не правдивої інформації ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» по справі №752/5345/22, визнання протиправними дії посадових осіб Львівської міської ради, Винниківської міської ради щодо незаконного розпорядження міського голови м.Винники від 23.11.2020 за №190к відповідно до п. 4ч. 1 ст. 40 КЗпП України, визнання неналежно оформленої трудової книжки від 19.07.2019 «дублікат» сфабрикований НОМЕР_2 , скасування розпорядження від 23.11.2020 за №190к, поновлення ОСОБА_1 на своїй посаді заступника мера м. Винники з соціально-економічних питань, відновлення нової трудової книжки відповідачами по справі, здійснення судово-економічної експертизи правильності нарахування моєї середньомісячної заробітної плати за період з 26.04.2005 по день її звільнення 23.11.2020 та на день постановлення судового рішення з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу, за ранг, категорію, стаж роботи, премії, виплати соціальних внесків у пенсійний фонд із нарахованої середньомісячної заробітної плати за весь період вимушеного прогулу з 26.04.2005 по 23.11.2020 або подень постановлення судового рішення, а також стягнення моральної шкоди за бездіяльність, фальсифікацію документів з відповідачів по справі;

-визнати протиправними дії відповідачів по справі щодо невиконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду по справі №2а-1041/08 про забезпечення позову та заборону Винниківської та Львівської міських рад проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті 15.07.2005 та згідно рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників;

-визнати протиправними дії Винниківської та Львівської міських рад щодо ненадання належної інформації особам, на яких відкрите кримінальне провадження №0000266 від 25.09.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 185 КК України, від яких позивач дізналась про незаконне чергове звільнення від 23.11.2020 та підробку трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.2019 за підписом ОСОБА_2 ;

-зобов`язати відповідачів по справі зробити аудит правильності нарахування ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу за період з 26.04.2005 по день ухвалення судом рішення по цій справі та сплати податків в Пенсійний фонд України, інші соціальні внески із її середньомісячної заробітної плати за період з 26.04.2005 по день ухвалення судом рішення по цій справі, та виплати за 12 років невикористаних відпусток;

-зобов`язати відповідачів по справі виконати в повному обсязі рішення Національних судів України та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників;

-скасувати розпорядження від 23.11.2020 за №190к згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України;

-визнати «дублікат» 19.07.2019, заповнений ОСОБА_2 , трудової книжки НОМЕР_2 такою що не відповідає дійсності згідно з п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.93 №58;

-зобов`язати відповідачів по справі відновити ОСОБА_1 трудову книжку згідно п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.93 №58 та виконати рішення національних судів, рішення ЄСПЛ;

-зобов`язати відповідачів по справі виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату з урахуванням індексації, компенсації, коригування боргу, за ранг, категорії, премії, стаж роботи за період з 03.12.2010 по день винесення судом рішення та сплатити податки в пенсійний фонд України за період з 26.04.2005 по день поновлення її на посаді або по день винесення судом рішення;

-стягнути з відповідачів по справі сумарно 100000,00грн за нанесення моральної та матеріальної шкоди, доведення людини до голодної смерті, залишення без засобів на існування в зв`язку з фальсифікацією документів про поновлення на роботі, тривалої невиплати середньомісячної заробітної плати, несплати податків із заробітної плати до пенсійного фонду внаслідок чого позивачка тривалий час, а саме з 28.10.2014 не може оформити пенсію 2-ї групи кардіологічних захворювань.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.09.2022 у справі №463/6946/22 матеріали справи передано за предметною підсудністю на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27.09.2022 про передачу адміністративної справи у справі №463/6946/22 залишено без змін.

Восьмим апеляційним адміністративним судом матеріали адміністративної справи №463/6946/22 надіслано Львівському окружному адміністративному суду, відповідно до супровідного листа від 17.11.2022 №463/6946/22/01-17/66683/22.

06.12.2022 після автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено суддю Лунь З.І.

Ухвалою від 12.12.2022 постановлено призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила таке.

23.09.2022 позивачці стало відомо, що «Страхова компанія «ВУСО» надіслала адвокатський запит у Львівську міську раду щодо трудової діяльності позивачки у Винниківській міській раді. Ця інформація, як вказує позивачка, ґрунтувалася на відомостях, наданих виконкомом Винниківськї міської ради від 23.11.2020, які вона вважає неправдивими.

Так, позивачка зазначає, що розпорядження про її звільнення з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань з 23.11.2020, підписане міським головою м. Винники ОСОБА_3 , а номер «дублікату» трудової книжки НОМЕР_2 відновлений, підписаний і заповнений не міським головою, а керуючою справами ОСОБА_2 . Дата заповнення від 19.07.2019 року. Також зазначає, що в цій трудовій книжці з 15.08.1983 по 01.03.2004 немає підписів керівників та печаток державних установ, де ОСОБА_1 працювала. Крім того, є заповнена графа від 29.09.2003 про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого комітету Винниківської міської ради Львівської області, при тому що вона в той час ще не була в трудових відносинах із Винниківською міською радою. Позивачка вважає, що зазначене є доказом шахрайських дій посадових осіб Винниківської та Львівської міських рад. Крім того, як зазначає позивачка, на момент видачі даного розпорядження вона знаходилася на лікуванні, про що Винниківська міська рада знала і проходив судовий процес у Восьмому апеляційному адміністративному суді по справі №813/5929/15.

Крім того, позивачка вважає, що внаслідок здійснення адімінстративно-територіальної реформи, в результаті чого м. Винники приєднали до Львівської територіальної громада, залишилася невиконаною ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 15.07.2005 року про забезпечення позову по справі №2а-1041/08, яка була предметом розгляду в ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України», де позивачка була одним із заявників. В ухвалі про забезпечення позову, як вказує позивачка, постановлено заборонити Винниківській міській раді проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті. Позивачці відомо, що Винниківська міська рада не виконала дану ухвалу, як і не виконала її Львівська міська рада.

Крім того, у позовній заяві позивачка зазначає, що посадові особи Винниківської та Львівської міських рад належним чином не повідомили її про реорганізацію Винниківської міської ради, не надали протягом 1-го року 10-ти місяців розпорядження міського голови м. Винники ОСОБА_3 від 23.11.2020 року за №190к по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

З огляду на зазначене позивачкою в її позовній заяві, вона вважає також протиправним розпорядження Кабінету Міністрів України, прийняте 12.06.2020 року №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», яке вона має право оскаржити в судовому порядку в майбутньому.

Позивачка вказує, що Винниківською міською радою Львівського району Львівської області було висловлено заперечення проти об`єднання з Львівською міською радою, що не співвідноситься з принципом добровільності, який, за визначенням, вимагає активної або мовчазної згоди, однак відповідачами, без жодних обґрунтувань, не враховано таку незгоду, (позивачка покликається на судові рішення у справі № 380/3143/20), що, у свою чергу, має своїм наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів Винниківської міської ради Львівського району Львівської області та ОСОБА_1 , як працівника Винниківської міської ради.

Викладену мотивацію позовної заяви позивачка підсумовує так. «Винниківська та Львівська міські ради, відділ примусового виконання рішень - Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області порушили чинне законодавство України, незважаючи на хворобу позивачки після COVID-19, що підтверджено документально медичними довідками, винесли незаконне розпорядження від 23.11.2020 року за №190к про чергове звільнення позивачки згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, не сплатили податки із нарахованої позивачці заробітної плати в пенсійний фонд, не сплатили середньомісячну заробітну плату, не відновили нової трудової книжки відповідно рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2015 року справа №11461/14, незаконно звільнили з посади під час перебування ОСОБА_1 на лікуванні, не надали відповідних документів та не проінформували належним чином про її звільнення, порушили ч.5 ст.235 Кодексу Законів "Про працю". Виконання рішення суду вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу що приймав незаконне рішення про звільнення працівника (ч.1 ст.77 Закону України "Про виконавче провадження")». Винниківська та Львівська міські ради при вирішенні питання про звільнення повинна була відповідно до рішення суду не тільки видати наказ про поновлення працівника на попередній роботі, а внести зміни до трудової книжки, яку вони знищили або втратили та відповідно до п.2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством Юстиції України, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58, зокрема визнається недійсним запис, відповідно до наказу, визнаного судом незаконним. Дане рішення від 08.12.2015 року по справі №11461/14 не виконано. Відділ примусового виконання рішень - Управління Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Львівській області не відреагувала на невиконання рішень Національних судів і не подала жодного разу в суд клопотання про накладання штрафу, здійснення судово-економічної експертизи правильності нарахування моєї середньомісячної заробітної плати, не відреагувала на численні мої заяви, що Винниківська міська рада підробляє мою трудову книжку, яка була неодноразово предметом розгляду в судах».

Таким чином, підсумовуючи все зазначене позивачкою у позовній заяві, слідує висновок, що позивачка вважає своє звільнення з посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань відповідно до Розпорядження міського голови м. Винники від 23.11.2020 №190к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 23.11.2020 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що таке звільнення суперечить Рішенню ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, ухвалі Личаківського районного суду м. Львова про забезпечення позову від 15.05.2005, відповідно до якої «в забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 заборонити Винниківській міській раді проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті». А також позивачка вважає, що її права було порушено внаслідок прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України, прийняте 12.06.2020 року №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області».

Ухвалою суду від 12.01.2023 постановлено продовжити Львівській міській раді строк подання відзиву на позовну заяву до десяти днів з дня отримання відповідачем, Львівською міською радою, цієї ухвали.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача, Львівської міської ради, подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки з позовної заяви не видно предмета спору, а також заявлено неоднорідні вимоги.

Ухвалою суду від 13.02.2023 суд постановив витребувати у Львівської міської ради належним чином засвідчені копії письмових доказів, а саме: ті, що підтверджують встановлення факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин та без попередження, довідку про заробітну плату позивачки за останні два місяці перед звільненням, інформацію щодо середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за період 03.12.2010 та про сплачений ЄСВ за період з 26.04.2005 по день поновлення ОСОБА_1 на посаді.

На виконання цієї ухвали від відповідача, Львівської міської ради, надійшло клопотання (зареєстровано у суді 23.02.2023, прийнято суддею 24.02.2023) із доданими до нього актами про відсутність на робочому місці працівника виконавчого комітету Винниківської міської ради ОСОБА_1 заступника міського голови з соціально-економічних питань та Довідка про те, що з часу поновлення на роботі на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 не з`являлася на робочому місці, що підтверджено актами відсутності, тому заробітна плата їй не нараховувалася.

Ухвалою суду від 13.02.2023 суд продовжив строк розгляду справи з урахуванням часу, визначеного судом для виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.02.2023 у справі №463/6946/22.

Представник відповідача, Львівської міської ради, подав до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду.

Суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та встановив позивачці п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Разом із заявою про усунення недоліків на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачка подала заяву про відвід судді Лунь З.І.

Ухвалою від 15.02.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лунь З.І. у справі №463/6946/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії постановлено відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.40 КАС України питання про відвід було передано на вирішення іншого судді відповідно до ст.31 КАС України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лунь З.І., в адміністративній справі №463/6946/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії постановлено відмовити повністю.

Суд розглянув заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду після отримання справи і постановив ухвалу від 24.02.2023, якою поновив строк звернення до суду ОСОБА_1 у справі №463/6946/22 та відмовив у задоволенні клопотання Львівської міської ради про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд установив таке.

12.08.2022 представник Страхової компанії «ВУСО» звернувся із адвокатським запитом до Львівської міської ради у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва до цієї страхової компанії про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із непередбачуваними фінансовими витратами внаслідок втрати нею постійного місця роботи.

На згаданий адвокатський запит Департамент міської агломерації листом від 31.08.2022 повідомив, зокрема, про таке: Рішенням №1998 18 сесії Винниківської міської ради від 24.09.2019 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005; відповідно до розпорядження міського голови м. Винники №190к від 23.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено з цієї посади з 23.11.2020 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, на підтвердження чого надають дублікат трудової книжки, лист від 23.11.2020 за вихідним номером 1542/04-21/11в, копію розпорядження.

Рішенням №1998 18 сесії Винниківської міської ради від 24.09.2019 на виконання Рішення ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005.

Розпорядженням міського голови м. Винники від 24.09.2019 №194к «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 » постановлено : виконати Рішення ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» в частині поновлення ОСОБА_1 згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005; скасувати розпорядження міського голови м. Винники від 03.11.2016 №209к «Про звільнення ОСОБА_4 », Розпорядження міського голови м. Винники від 5 12.2016 №231к «Про внесення змін в Розпорядження міського голови №209к від 03.11.2016», Розпорядження міського голови м. Винники від 21.04.2017 №105к «Про внесення змін в Розпорядження міського голови №209к від 03.11.2016.

Листом виконавчого комітету Винниківської міської ради від 26.09.2019 №891/04-21/35в вкотре повідомлено ОСОБА_1 про прийняте на пленарному засіданні сесії Винниківської міської ради рішення на виконання Рішення ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005; відповідні записи внесено до трудової книжки. Також ОСОБА_1 цим же листом проінформовано про необхідність проходження перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади». Крім того, у даному листі виставлено вимогу до ОСОБА_1 про негайну явку до виконкому Винниківської міської ради та притуплення до виконання обов`язків по посаді.

Розпорядженням міського голови м. Винники від 23.11.2020 №190к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань з 23.11.2020 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Листом від 23.11.2020 за вихідним номером 1542/04-21/11в ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до розпорядження міського голови м. Винники №190к від 23.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань з 23.11.2020 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Копію розпорядження додають до листа, а також просять з`явитися у виконком Винниківської міської ради м. Львова для отримання дублікату трудової книжки.

При вирішенні спору по суті суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (ст.1). Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст.2).

Згідно зі ст.5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» право на службу в органах місцевого самоврядування мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території. На посаду можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою відповідно до рівня, визначеного Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Стосовно осіб, які обрані (затверджені) відповідною радою на посади, зазначені в абзаці третьому статті 3 цього Закону, а також стосовно осіб, які претендують на зайняття зазначених в абзаці четвертому статті 3 цього Закону посад в органах місцевого самоврядування, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

При цьому суд застосовує норми КЗпП України та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що були чинні на час існування спірних відносин між сторонами.

24.09.2019 Рішенням №1998 18 сесії Винниківської міської ради «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 » позивачку поновлено на посаді з 26.04.2005.

Як встановив суд, Розпорядженням міського голови м. Винники від 24.09.2019 №194к «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 » постановлено: виконати Рішення ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» в частині поновлення ОСОБА_1 згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005; скасувати розпорядження міського голови м. Винники від 03.11.2016 №209к «Про звільнення ОСОБА_4 », Розпорядження міського голови м. Винники від 05.12.2016 №231к «Про внесення змін в Розпорядження міського голови №209к від 03.11.2016», Розпорядження міського голови м. Винники від 21.04.2017 №105к «Про внесення змін в Розпорядження міського голови №209к від 03.11.2016.

Листом виконавчого комітету Винниківської міської ради від 26.09.2019 №891/04-21/35в повідомлено ОСОБА_1 про прийняте на пленарному засіданні сесії Винниківської міської ради рішення на виконання Рішення ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань з 26.04.2005.

Також ОСОБА_1 цим же листом проінформовано про необхідність проходження перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади». Крім того, у даному листі виставлено вимогу до ОСОБА_1 про негайну явку до виконкому Винниківської міської ради та приступлення до виконання обов`язків по посаді.

Суд також встановив, що відповідні записи, в тому числі про поновлення на посаді, внесено до трудової книжки позивачки.

Зазначені вище документи (лист від 26.09.2019 №891/04-21/35в, рішення Винниківської міської ради від 24.09.2019, копія трудової книжки, копія штатного розпису Винниківської міської ради на 2019 рік, копія рішення Винниківської міської ради від 20.12.2017, копія рішення Винниківської міської ради від 12.02.2016 )відповідач скерував засобами поштового зв`язку на адресу позивачки: АДРЕСА_2 , які позивачка отримала особисто 01.10.2019. Зазначені обставини підтверджуються доказами, що є у справі (т.1, а.с.27).

Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення суду про поновлення на роботі вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Відтак, виконання рішення про поновлення на роботі на відповідній посаді вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

З урахуванням встановлених судом обставин, підтвердження їх доказами, суд дійшов висновку, що відповідач, Винниківська міська рада, виконав передбачений законодавством обов`язок щодо повідомлення позивачки про поновлення її на роботі та створив умови для фактичного забезпечення доступу позивачки до виконання її обов`язків.

Таким чином, суд констатує, що позивачка належним чином була повідомлена про поновлення її на роботі, а також, що позивачці були створені всі умови для доступу до виконання нею відповідних посадових обов`язків.

Натомість, як встановив суд, позивачка не з`являлася до Винниківської міської ради для того, щоб приступити до роботи.

Також позивачка не подала відповідної заяви зі згодою для проведення спеціальної перевірки в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції», як це передбачено ст.5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», і про що позивачку Винниківська міська рада проінформувала листом від від 26.09.2019 №891/04-21/35.

Таким чином, суд дійшов висновку, що фактично позивачка не вступила на відповідну посаду служби в органах місцевого самоврядування з власної волі.

Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин, через які позивачка не мала фізичної можливості з`явитися до свого місця праці, позивачка суду не надала. Та обставина, що позивачка є інвалідом ІІ групи (кардіологічні захворювання), якій рекомендована праця з обмеженим психо-емоційним навантаженням, в кабінетних умовах, без додаткових навантажень, а також те, що час від часу позивачка звертається про надання вторинної медичної допомоги, не може вважатися поважною причиною, щоб не з`являтися на роботу.

Таким чином, починаючи з дня повідомлення позивачки, тобто з 01.10.2019 (день отримання позивачкою особисто листа та документів від Винниківської міської ради) про наявність рішення Винниківської міської ради про поновлення на роботі на посаді та отримання документів, які в сукупності свідчать про створення позивачці умов для фактичного допуску її до виконання посадових обов`язків і аж до 23.11.2020 (день прийняття розпорядження міського голови №190к від 23.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 »), позивачка не з`явилася на роботі, щоб приступити до виконання обов`язків за посадою, без поважних причин.

Такі дії позивачки Винниківська міська рада кваліфікувала як прогул, а відтак розпорядженням міського голови м. Винники від 23.11.2020 №190к позивачку було звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, згідно з якою трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд застосовує саме зазначену норму Кодексу законів про працю України, оскільки позивачка не приступила до виконання обов`язків за посадою служби в органах місецвого самоврядування.

Обставини щодо відсутності позивачки на робочому місці упродовж вказаного вище періоду (з 01.10.2019 по 23.11.2020) підтверджуються актами про відсутність на робочому місці працівника виконавчого комітету Винниківської міської ради ОСОБА_1 заступника міського голови з соціально-економічних питань. Відомості пр оцю обставиунц містяться також в Довідці, виданій начальником відділу фінансів та економіки Винниківської міської ради.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачкою розпорядження міського голови м. Винники №190к від 23.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято з урахуванням критеріїв, що застосовуються до встановлення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо аргументів позивачки, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, то суд зазначає таке.

Так, позивачка у позовній заяві вказує, що її звільнення суперечить Рішенню ЄСПЛ №25663/02 «Яворовенко та інші проти України» в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Зі змісту Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» (Заява N 25663/02 та 30 інших заяв) від 17 липня 2014 року видно, що це рішення стосується того, що національні суди та комісії з трудових спорів винесли рішення, відповідно до яких заявники мають право на різні суми відшкодування або на вчинення певних дій на їхню користь. Рішення набрали законної сили та стали такими, що підлягають виконанню. Однак заявники не змогли домогтися своєчасного виконання рішень.

Так, у згаданому рішенні Європейський Суд з прав людини постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу, статті 13 Конвенції, а також, що: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку (за винятком пані ОСОБА_5 , однієї із заявників за заявою N 54769/08, а за заявою N 18330/05 - тільки першому заявникові, ТОВ "Галон") в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Таким чином, в частині, що стосується позивачки, ЄСПЛ зробив висновок, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції у зв`язку з тим, що заявники не мали ефективного засобу юридичного захисту для відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

На виконання рішення ЄСПЛ у справі «Яворовенко та інші проти України» (Заява N 25663/02 та 30 інших заяв) від 17 липня 2014 року, прийнято рішення Винниківської міської ради від 24.09.2019 №1998 «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 »; Розпорядження міського голови м. Винники від 24.09.2019 №194к «Про поновлення на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 » та вчинено інші дії, про які суд зазначав у цьому рішенні, які свідчать про створення позивачці умов для фактичного допуску її до роботи на відповідній посаді.

Те, що позивачка не з`явлалася на роботі на посаді, на якій її поновили, тобто не вчиняла жодних активних дій, спрямованих на не, щоб приступити до виконання своїх посадових обов`язків, при цьому будучи обізнаною про те, що рішення суду Винниківська міська рада фактично і юридично виконала, не може бути обґрунтовано наявністю рішення ЄСПЛ у справі «Яворовенко та інші проти України» (Заява N 25663/02 та 30 інших заяв) від 17 липня 2014 року, на яке покликається позивачка. Це Рішення ЄСПЛ стосується правових відносин щодо виконання державним органом судових рішень, якими позивачку було поновлено на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005.

Зі змісту позовної заяви також висновується, що позивачка покликається на згадане рішення Європейського суду з прав людини як на безумовну підставу неможливості її звільнення з роботи. Такий аргумент позивчаки є неприйнятним з тих підстав, що означене Рішення ЄСПЛ не стосується звільнення позивачки 23.11.2020 з посади, на якій її було повнолено, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Більше того, суд суд додатково наголошує, що Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Яворовенко та інші проти України» (Заява N 25663/02 та 30 інших заяв) від 17 липня 2014 року це не судове рішення про поновлення позивачки на роботі, це рішення стосується невиконання державними органами рішення національних судів про поновлення на роботі, серед інших, і позивачки.

Позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги і тим, що відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова про забезпечення позову від 15.05.2005, відповідно до якої «в забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 заборонити Винниківській міській раді проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті». А відтак позивачка вважає, що її права було порушено внаслідок прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України, прийняте 12.06.2020 року №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області».

Щодо зазначеного аргумента позивачки, то суд вважає такий безпідставним, оскільки як видно із ухвали Личаківського районного суду м. Львова про забезпечення позову від 15.05.2005, то в цій ухвалі йдеться про заборону Винниківській міській раді проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом по суті справи про визнання недійсним розпорядження міського голови м. Винники від 26.04.2005 №17 та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники із соціально-економічних питань та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як встановив суд, то справа про визнання недійсним розпорядження міського голови м. Винники від 26.04.2005 №17 та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники із соціально-економічних питань та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті була вирішена Львівським окружним адміністративнии судом, 30.12.2008, про що зазначено у п.27 Додатку до Рішення ЄСПЛ у справі «Яворовенко та інші проти України».

З огляду на зазначене, відсутні підстави для оцінки розпорядження Кабінету Міністрів України, прийняте 12.06.2020 року №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», як такого, що порушує права позивачки.

Крім того, суд додатково зазначає, що згадане розпорядження Кабінету Міністрів України, прийняте 12.06.2020 року №718-р, не є предметом спору у цій справі.

Оскільки суд вирішив, що оскаржуване позивачкою розпорядження міського голови м. Винники №190к від 23.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » є правомірним, то адміністративний позов у цій частині задоволенню не підлягає. У задоволенні інших позовних вимог, які є похідними від зазначеної, а саме: про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд також відмовляє.

Щодо інших позовних вимог, заявлених позивачкою, то суд зазначає таке.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Винниківської та Львівської міських рад щодо ненадання належної інформації особам, на яких відкрите кримінальне провадження №0000266 від 25.09.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 185 КК України, від яких позивач дізналась про незаконне чергове звільнення від 23.11.2020 та підробку трудової книжки НОМЕР_2 від 19.07.2019 за підписом ОСОБА_2 .

До позовної заяви позивачка долучила витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0000266 за заявою ОСОБА_1 від 25.09.2021 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. З інформації, що міститься у цьому витягу видно, що кримінальне провадження відкрито у зв`язку із фактом таємного викрадення невідомою особою коштів з банківської картки ОСОБА_1 .

Позивачка вважає, що Винниківська міська рада та Львівська міська рада не надала належної інформації «особам, на яких відкрите кримінальне провадження №0000266 від 25.09.2021 (…)».

Суд зауважує, що позивачка не зазначила, в чому полягає порушення її особистих прав, свобод та інтересів з боку Винниківської та Львівської міської ради в межах їх повноважень. Таким чином, у позові відсутнє правове обґрунтування вимог у цій частині, що не узгоджується з положеннями процесуального закону щодо змісту позовних вимог.

Також, суд, зважаючи на те, що позивачка не надала доказів звернення до Винниківської міської ради та Львівської міської ради щодо кримінального провадження №0000266, а також, що згадане кримінальне провадження відкрито за фактом вчинення кримінального правопорушення, відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги як безпідставної.

Позивачка також звертається до суду до всіх відповідачів у цій справі, щоб зробити аудит правильності нарахування ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу за період з 26.04.2005 по день ухвалення судом рішення по цій справі та сплати податків в Пенсійний фонд України, інші соціальні внески із її середньомісячної заробітної плати за період з 26.04.2005 по день ухвалення судом рішення по цій справі, та виплати за 12 років невикористаних відпусток.

Суд зазначає, що під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Водночас у позовній заяві позивачка не обґрунтувала в чому виявилися порушення її прав, свобод та інтересів в частині, що стосується зазначеної позовної вимоги, ким конкретно з відповідачів такі порушення були вчинені, а також в межах яких повноважень конкретно визначеного відповідача було вчинено порушення, усунення якого можливе шляхом застосування запропонованого позивачкою способу захисту права.

Таким чином, у задоволенні цієї позовної вимоги суд відмовляє.

Позивачка вважає, що дублікат її трудової книжки не відповідає вимогам «інструкції заповнення трудових книжок». При цьому позивачка зазначає, що «трудову книжку ОСОБА_1 не отримувала та не була ознайомлена з даними записами» (т.1, а.с.2). Позивачка також вважає, що дублікат її трудової книжки є «підробкою» і просить визнати цей дублікат таким, що не відповідає дійсності.

Вказані твердження позивачки суперечать одне одному, оскільки якщо, як зазначає позивачка «трудову книжку ОСОБА_1 не отримувала та не була ознайомлена з даними записами», то відповідно твердження про те, що дублікат трудової книжки не відповідає вимогам «інструкції заповнення трудових книжок» є передчасним.

Однак, як встановив суд на підставі доказів, що є у справі, то дублікат трудової книжки позивачка отримала 01.10.2019 (т.2, а.с.27).

Щодо зауважень позивачки до дублікату трудової книжки, то суд зазначає таке.

У випадку втрати оригіналу трудової книжки, згідно з Розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 09.07.1993 передбачено оформлення дублікату такої.

Так, згідно з Розділом 5 цієї Інструкції позивачка управі була звернутися із відповідною заявою до працедавця з вимогою внести відповідні записи до дублікату трудової книжки у випадку втрати оригіналу. Проте, як встановив суд, позивачка таких звернень на адресу Винниківської міської ради, її виконавчого комітету не подавала.

Позивачка також просить суд зобов`язати відповідачів відновити її трудову книжку, водночас не зазначає жодних обставин, а відтак і доказів на обґрунтування цієї вимоги.

Таким чином, зазначені позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні суд відмовляє.

Позивачка також просить суд визнати протиправними дії відповідачів по справі щодо невиконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду по справі №2а-1041/08 про забезпечення позову та заборону Винниківської та Львівської міських рад проводити реорганізацію чи ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань, проводити конкурси на заміщення цієї посади та приймати осіб на цю посаду до вирішення судом справи по суті 15.07.2005 та згідно рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників.

Щодо цієї позовної вимоги, то суд зазначає, що позивачка одночасно використовує зазначене і як вимогу, і як обґрунтування позовних вимог, яким суд вже надав оцінку у цьому рішенні.

Аналогічно суд вже надавав оцінку аргументам позивачки щодо виконання в повному обсязі рішень національних судів України та рішення ЄСПЛ від 14.07.2014. Водночас позивачка згаданий аргумент використовує і як позовну вимогу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної та матеріальної шкоди, то суд зазначає таке.

Згідно з п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 ( з внесеними змінами) моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків, крім того у кожній справі суду необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи наведені положення для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди вказана шкода повинна бути не лише передбачена, зокрема, спеціальним законом, а також підтверджена доказами, які повинні бути надані позивачем разом із такою вимогою і бути наслідком протиправних дій суб`єкта владних повноважень.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність дій Винниківської міської ради, її виконавчого комітету, то підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди відсутні.

Щодо інших відповідачів, зазначених позивачкою у позовній заяві, то позивачка не зазначила, не конкретизувала та не обґрунтувала позовних вимог, заявлених до них. Відтак, суд не може задовольняти їх, оскільки позивачка не вказує, яке право, свобода чи законний інтерес порушено.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, Львівська міська рада, як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування виконав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлених судом обставин достатньо для ухвалення рішення у цій справі про відмову позову частково.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Позивачка не довела обставин, на яких ґрунтуються її вимоги. Натомість відповідач, Львівська міська рада, довів правомірність своїх дій.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір не розподіляється, бо позивачка звільнена від його сплати як інвалід ІІ групи.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Виконкому Винниківської міської ради, Винниківської міської ради (місцезнаходження: 79495, м.Львів, м.Винники, вул. Галицька, 20, ), Львівської міської ради(місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, 1, ), Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, пл.Шашкевича, 1, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судовий збір не розподіляються.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.