Справа № 160/20007/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт щодо необхідності направлення на військово-лікарняну експертну комісію для встановлення придатності до військової служби солдата ОСОБА_1 , які складені 22 вересня 2022 року, 09 жовтня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорти від 22 вересня 2022 року, 09 жовтня 2022 року та прийняти рішення про направлення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на проходження військово-лікарняної експертної комісії, про що надати письмову відповідь у відповідності до пунктів 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України «Про звернення громадян».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 було направлено два рапорти до ВЧ: від 22 09.2022 року та 09.10.2022 року, де позивач, на підставі Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року за № 402, просив направити його на проходження військово-лікарняної експертної комісії для встановлення його придатності до служби, або призначення належного лікування. До своїх рапортів позивач надав відповідні медичні документи для підтвердження свого стану. Крім того, для з?ясування питання щодо проходження ВЛК на початку служби адвокатом Бутенко О. Г. направлено запит до Синельниківського Територіального центру комплектації та соціальної підтримки. Згідно отриманої відповіді від 07.09.2022 року за № 1/4497, ОСОБА_1 - «ВЛК не проходив» і на військову службу за призовом по мобілізації не призивався». Станом на момент подання позовної заяви рапорт позивача не розглянуто, жодної відповіді не надано. Рапорт - досудова вимога від 09 жовтня 2022 року була направлена до Військової служби правопорядку, але відповіді чи реагування відповідної служби не відбулося. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 40 від 02.04.2022 року відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано в списки частини та призначено до штату Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 водієм 2 мінометного взводу мінометної батареї, НОМЕР_7 , шпк «солдат», який з 02.04.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою.
17.07.2022 року солдат ОСОБА_1 склав рапорт на ім?я начальника штабу в/ч НОМЕР_1 , в якому просив забезпечити надання у встановленому порядку направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією та лікування .
Тимчасово виконуючий обов?язки начальника медичної частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 рапортом від 06.02.2023 доповів командиру ВЧ НОМЕР_1 про те, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі направлення медичної служби Військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 вибув з місця розташування військової частини на лікування до Військової частини НОМЕР_4 . Контроль за перебігом його лікування здійснювалось, в тому числі, за допомогою телефонного додатку «Signal» за його номером НОМЕР_5 . Згідно наданої ним фото карти стаціонарного хворого № 1706/802, 05.09.2022 він знаходився на лікуванні в «Дніпропетровському обласному госпіталі ветеранів війни». В подальшому, солдат ОСОБА_1 почав ігнорувати вимоги медичної служби щодо надання медичної документації про перебіг свого лікування (виписки, епікризи, довідки тощо). На телефонні дзвінки та повідомлення відповідає, але надавати будь-яку інформацію про своє місце лікування та відповідне медичну документацію відмовляється. Станом на 06.02.2023 солдат ОСОБА_1 на місце служби з лікування не повернувся, його дійсне місцезнаходження не відоме.
Згідно з медичною характеристикою військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надана ТВО начальника медичної служби - медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_3 06.02.2023 року, солдат ОСОБА_1 під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.04.2022 до медпункту батальйону за медичною допомогою не звертався. 05.09.2022 був направлений до в/ч НОМЕР_4 для проходження дообстеження та лікування з приводу підозри на гіпертонічну хворобу. Того ж дня, згідно титульного аркуша медичної карти стаціонарного хворого № 1706/802, був шпиталізований у «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», м. Дніпро, з діагнозом «гіпертонічна хвороба». Додаткової інформації з приводу захворювання та лікування до медичної частини не надав.
22.09.2022 року позивачем складено рапорт, адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:
- прийняти і зареєструвати цей рапорт;
- не надавати наказів, оскільки на сьогодні ОСОБА_1 не спроможний їх виконувати за станом здоров?я;
- направити його на ВЛК комісію згідно вимоги Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402;
- не рахувати його в СЗЧ на підставі наданих документів та пояснень рапорту.
У вказаному рапорті міститься примітка: «Цей рапорт був поданий як усно, так і заказним листом з повідомленням на адресу військової частини, а також на електронну адресу Міністерства Оборони України, для реєстрації та направлення до військової частини НОМЕР_1 . Також ця заява була продубльована за допомогою комунікаційного зві?язку VIBER, SIGNAL, VOTSA всім командирам моєї частини які мені відомі. Також цей рапорт продубльовано до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України для запобігання звинувачення мене в СЗЧ.»
08.10.2022 року позивачем складено рапорт (досудова вимога), адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:
- прийняти і зареєструвати цей рапорт;
- направити його на подальше лікування та повторну ВЛК експертну комісію;
- не надавати наказів, оскільки на сьогодні він не спроможний їх виконувати за станом здоров?я;
- не рахувати його в СЗЧ на підставі наданих документів та пояснень рапорту.
У вказаному рапорті міститься примітка: «Цей рапорт був поданий як усно, так і заказним листом з повідомленням на адресу військової частини, а також на електронну адресу Міністерства Оборони України, для реєстрації та направлення до військової частини НОМЕР_1 . Також ця заява була продубльована за допомогою комунікаційного зв?язку VIBER, SIGNAL, VOTSA всім командирам моєї частини які мені відомі. Також цей рапорт продубльовано до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України для запобігання звинувачення мене в СЗЧ.»
Ненадання відповідачем відповіді на складені позивачем рапорти і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Разом з цим, статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період. Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 7 статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону № 2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:
- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;
- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;
- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);
- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;
- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;
- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;
- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Приписами підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Що стосується медичного огляду військовослужбовців, то пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10 глави 6 розділу II Положення № 402).
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що направлення на медичний огляд (військово-лікарську експертизу) військовослужбовців проводиться за направленням як прямих начальників від командира окремої частини, так і військових лікувальних закладів за місцем лікування.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до пункту 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
За умовами пункту 13 Статуту військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Дисциплінарний статус Збройних Сил України затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний Статут).
Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Згідно з пунктом 115 Дисциплінарного Статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Приписами статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Отже, приписами чинного законодавства України передбачено, що рапорти розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.
Тобто, перебіг строку розгляду рапорту відраховується від дати отримання відповідного рапорту.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 05.09.2022 вибув з місця розташування військової частини на лікування до Військової частини НОМЕР_4 .
Згідно наданої ним фото карти стаціонарного хворого № 1706/802, 05.09.2022 позивач знаходився на лікуванні в «Дніпропетровському обласному госпіталі ветеранів війни».
Отже, відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 у разі виявлення під час лікування у військовому лікувальному закладі у позивача захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) позивач мав бути направлений на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби.
22.09.2022 року та 08.10.2022 року позивачем складено рапорти, які, за його словами направлені до Військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, суду не надано доказів направлення рапортів до відповідача, а саме: повідомлення про отримання рекомендованого листа відповідачем; квитанції та/або опису вкладення до відправлення, наданих поштовою установою; скріншотів комунікаційних зв?язків VIBER, SIGNAL, VOTSA; скріншотів з електронної пошти, з якої, за словами позивача, його рапорти були направлені до Міністерства Оборони України, для реєстрації та направлення до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За умовами частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який підтверджує його позовні вимоги, а саме, доказів того, що складені позивачем рапорти були направлені до Військової частини НОМЕР_1 , але відповідачем не розглянуті.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу положень частин 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.
При цьому, право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.
В той же час, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
Звертаючись до суду, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду поданих ним рапортів про направлення його на військово-лікарняну експертизу для встановлення придатності позивача до військової служби. При цьому, жодного доказу надання вказаних рапортів до Військової частини НОМЕР_1 позивач не надає.
З огляду на викладене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. на навчанні, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна