Справа № 320/12068/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м.Київ № 320/12068/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ГУ ДПС у Київській області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути суму податкового боргу у розмірі 33 281,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначає, що податковий борг відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 33 281,93 грн, у добровільному порядку не було сплачено, у зв`язку з чим просить стягнути вказаний податковий борг у примусовому порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та без проведення судового засідання по справі.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ГУ ДПС у Київській області, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що ОСОБА_1 не є Фізичною особою підприємцем, однак, позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 . Відповідач стверджує, що в силу ст. 266 ПК України ФОП не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак за ФОП ОСОБА_1 не може обліковуватися даний борг. Зазначив, що відповідачкою повністю виконано обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується платіжними дорученнями. Звернув увагу, що матеріали справи не містять належних доказів надсилання відповідачу податкових повідомлень-рішень, в матеріалах справи містяться лише конверти, які не підтверджують направлення ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень. А відтак, позивачем не виконано обов`язку, передбаченого пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України щодо надсилання податкових повідомлень-рішень. Звернув увагу, що довідка про наявність боргу та довідка-розрахунок податкового боргу відповідача не є допустимими доказами, оскільки складені з порушенням вимог п. 4 ДСТУ 4163:2020, якими визначено склад реквізитів документів. Щодо податкового повідомлення рішення від 17.12.2019 №, складеного за наслідками перевірки, що оформлена Актом від 12.12.2019 №003616/10-36-53-05/ НОМЕР_1 , вказує, що згідно вимог п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган має провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом такого строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання. Тобто, на думку відповідача, строки давності за податковим повідомлення рішенням від 17.12.2019 № вже закінчились. Щодо нарахування пені, відповідач зазначає, що оскільки дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України COVID19, не завершилась, в силу абз. 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та пунктом 9-11.2 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено заборону нарахування платникам єдиного внеску пені протягом періоду з 01.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). На цих підставах, відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 16.02.2023 витребувано від ГУ ДПС у Київській області:

- оригінали конвертів та поштових повідомлень щодо надсилання ФОП ОСОБА_1 копій податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1008 від 08.02.2019 на суму 14 089,69 грн за 2018 рік (у зв`язку з частковою сплатою, залишок несплачених зобов`язань за ППР складає 9 924,44 грн), термін сплати 29.05.2019, яке направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та було повернуто без вручення за терміном зберігання; податкового повідомлення - рішення форми «ПІ» № від 17.12.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 1800,00 грн, згідно акту камеральної перевірки від 12.12.2019 № 003616/10-36-53-05/ НОМЕР_1 , яке було направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та яке повернуто без вручення за терміном зберігання; податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1008 від 17.02.2021 на суму 17 874,19 грн за 2020 рік, термін сплати 26.07.2021, яке було направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та було вручено особисто ОСОБА_1 27.05.2021; податкової вимоги форми "Ф" від 02.02.2018 №908-53 на суму 10309,31 грн, яку було направлено на податкову адресу відповідачки засобами поштового зв`язку та не було вручено.

21.02.2023 на адресу суду надійшли витребувані в ухвалі суду документи.

Ухвалою суду від 22.02.2023 витребувано від ГУ ДПС у Київській області:

- детальний розрахунок нарахованої пені за несвоєчасну сплату податку відповідно до вимог ст. 129 ПК України за період з 27.04.2018 до 28.12.2021 на суму 3683,30 грн.

27.02.2023 на адресу суду надійшли витребувані в ухвалі суду документи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області як платник податків.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 372,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про наявний борг з податків і зборів станом на 04.07.2022 за ОСОБА_1 рахується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 33281,93 грн.

Згідно довідки -розрахунку податкового боргу, підставою для визначення боргу стало:

- податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №0-1008 від 08.02.2019 на суму 14 089,69 грн за 2018 рік (у зв`язку з частковою сплатою, залишок несплачених зобов`язань за ППР складає 9 924,44 грн), термін сплати 29.05.2019, яке направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та було повернуто без вручення за терміном зберігання;

- податкове повідомлення - рішення форми «ПІ» № від 17.12.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 1800,00 грн, згідно акту камеральної перевірки від 12.12.2019 № 003616/10-36-53-05/ НОМЕР_1 , яке було направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та яке повернуто без вручення за терміном зберігання;

-податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №0-1008 від 17.02.2021

на суму 17 874,19 грн за 2020 рік, термін сплати 26.07.2021, яке було направлено на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та було вручено особисто ОСОБА_1 27.05.2021;

- нарахованої пені за несвоєчасну сплату податку відповідно до вимог ст. 129 ПКУ за період з 27.04.2018 по 28.12.2021 на суму 3683,30 гривень.

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалися, а відтак у силу положень Податкового кодексу України, вважаються узгодженими.

Як убачається з наданого позивачем витягу з інтегрованої картки ОСОБА_1 , станом на 31.12.2022 рахується недоїмка у розмірі 29896,55 грн. та залишок несплаченої пені 3683,30 грн.

Відповідачем до суду надано копії платіжних доручень від 03.01.2023 №247, яким сплачено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 8000 грн. та копію платіжного доручення від 18.01.2023 №248, яким сплачено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 21 896,55 грн

Відповідно до зворотного боку інтегрованої картки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, ОСОБА_1 станом на момент подачі позову, враховуючи сплату відповідачем зазначеної суми у розмірі 29 896,55 грн., сума податкового боргу становить 3683,30 грн.

Оскільки у добровільному порядку відповідач узгоджені податкові зобов`язання не сплатив, на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України, податковим органом було направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 02.02.2018 №908-53 на суму 10309,31 грн.

Вказана податкова вимога була надіслана на податкову адресу відповідача: 07354, Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, буд. 156-В, однак повернулась без вручення 15.03.2018 за терміном зберігання.

Отже контролюючим органом було здійснено всі необхідні заходи, спрямовані для погашення податкової заборгованості, однак вищевказані дії не призвели до повного погашення податкового боргу, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Суд звертає увагу, що якщо згідно з нормами зазначеної вище статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому Податкового кодексу України (пункт 54.5 статті 54 Податкового кодексу України).

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абзац перший пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.

У відповідності до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами статтею 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно пп. 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами підпунктів 19-1.1.22, 19-1.34 п. 19-1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 58.1 статті 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Пунктом 58.2 статті 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг .

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (пункт 58.3 статті 58 ПК України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області як платник податків.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 372,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

А відтак, в силу вимог ст. 266 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як слідує із матеріалів справи, направлені на адресу відповідача податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1008 від 08.02.2019 на суму 14 089,69 грн. за 2018 рік вручено відповідачу особисто, податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 17.12.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 1800,00 грн. згідно рекомендованого повідомлення про вручення повернулось за закінченням терміну зберігання, податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1008 від 17.02.2021 на суму 17 874,19 грн. за 2020 рік згідно рекомендованого повідомлення про вручення повернулось за закінченням терміну зберігання, податкова вимога форми "Ф" від 02.02.2018 №908-53 на суму 10309,31 грн. згідно рекомендованого повідомлення про вручення повернулась за закінченням терміну зберігання.

У відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З огляду на викладене, судом зроблений висновок, що зазначені податкові повідомлення-рішення та податкова вимога форми були направлені відповідачу за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) .

Відтак, позивачем був дотриманий порядок формування та направлення податкових повідомлень-рішень та спірної податкової вимоги.

Щодо посилань відповідача на той факт, що він не є ФОП, як то зазначає у позовній заяві позивач, а відтак, не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом, ГУ ДПС у Київській області допустило помилку у визначенні статусу платника податку, однак, це жодним чином не вплинуло на визначення суми податку та не порушує прав відповідача.

Щодо посилань відповідача на те, що довідка про наявність боргу та довідка-розрахунок податкового боргу відповідача не є допустимими доказами, оскільки складені з порушенням вимог п. 4 ДСТУ 4163:2020, якими визначено склад реквізитів документів, суд зазначає, що наявність боргу відповідача підтверджується даними інтегрованої картки відповідача, яка надана на вимогу суду та станом на 31.01.2023 згідно якої борг становить 4420,29 грн.

А певні недоліки у зазначених довідках жодним чином не спростовують наявність заборгованості ОСОБА_1 .

Щодо посилань відповідача на те, що при винесенні податкового повідомлення рішення від 17.12.2019 №, складеного за наслідками перевірки, що оформлена Актом від 12.12.2019 №003616/10-36-53-05/ НОМЕР_1 , відповідачем не враховано, що згідно вимог п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган має провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. На думку відповідача, якщо протягом такого строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання. Тобто, на думку відповідача, строки давності за податковим повідомлення рішенням від 17.12.2019 № вже закінчились.

Проте, суд вважає такі доводи безпідставними та зазначає наступне.

Згідно із п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

Суд звертає увагу, що податкове повідомлення рішення від 17.12.2019 №, складене за наслідками камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності , сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки перевірки, що оформлена Актом від 12.12.2019 №003616/10-36-53-05/ НОМЕР_1 . У ході перевірки встановлено, що відповідачем в порушення вимог п.п. 266.10.1.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУ ОСОБА_1 04.07.2018 перераховано суму податкового зобов`язання у розмірі 9000 грн. із затримкою 159 днів. У зв`язку з чим, нараховано штрафну санкцію у розмірі 1800 грн.

Таким чином, нарахування штрафних санкцій відбулося в межах строку, визначеного ст. 102 ПКУ.

Також, відповідач зазначає, що оскільки дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України COVID19, не завершилась, в силу абз. 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та пунктом 9-11.2 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено заборону нарахування платникам єдиного внеску пені протягом періоду з 01.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак нарахування пені є незаконним.

Оцінюючи доводи відповідача, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Нарахування пені розпочинається: при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (підпункт 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України).

Нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті): у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (підпункт 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України).

Як вже зазначалося вище, нарахування відповідачу пені за несвоєчасну сплату податку відповідно до вимог ст. 129 ПКУ відбулося за період з 27.04.2018 по 28.12.2021.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX, який набрав чинності 18.03.2020, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-1 такого змісту:

«За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.».

В подальшому, пункт 52-1 підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, із змінами, внесеними згідно із Законом від 13.05.2020 № 591-IX та Законом від 13.05.2020 № 591-IX, викладено у наступній редакції:

«За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.».

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 карантин установлено з 22 травня 2020 року по 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 карантин установлено з 1 серпня 2020 року по 19 грудня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 (із змінами) карантин установлено з 19 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

Отже, запроваджений з 12.03.2020 карантин не переривався і наразі триває, що є загальновідомою обставиною у розумінні ч. 3 ст. 78 КАС України.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що звільнення від нарахування пені на період дії карантину є заходом державної підтримки платників податків та такий захід застосовується щодо всіх випадків нарахування пені з будь-якого податку, встановленого Податковим кодексом України. Тобто, на період дії карантину платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Таким чином, суд вважає, що нарахувавши ОСОБА_1 під час дії карантину пеню за несвоєчасну сплату податку відповідно до вимог ст. 129 ПКУ відбулося за період з 27.04.2018 по 28.12.2021, ГУ ДПС у Київській області порушило приписи пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

У той же час, з метою з`ясування періоду нарахування пені, судом витребовувалася у позивача детальна інформація щодо нарахування пені, однак, на адресу суду надійшов витяг з ІКП відповідачки, з якого не можливо встановити період, за який нарахована пеня (з визначенням дати початку нарахування пені та дати закінчення такого нарахування).

Однак, саме такий розрахунок пені є необхідною умовою для перевірки правомірності дій контролюючого органу при її розрахунку та підставою для її стягнення.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відтак, з урахуванням висновків суду про протиправне нарахування відповідачу пені за несвоєчасну сплату податку відповідно до вимог ст. 129 ПКУ, яке відбулося за період з 27.04.2018 по 28.12.2021, позовні вимоги в частині нарахування пені не підтверджуються належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 420/17358/21, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022, якою позов задоволено.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У свою чергу, частиною дев`ятою статті 80 КАС України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись вказаною нормою, враховуючи ненадання позивачем без поважних причин витребуваного доказу детального розрахунку пені, суд вважає за можливе визнати доведеними ті обставини, про які зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, а саме: щодо безпідставного та необґрунтованого нарахування контролюючим органом пені у розмірі 3683,30 грн. на суми несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне нарахування податковим органом пені становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Найважливішою вимогою ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовані положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Частинами 1, 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За стандартами Європейського суду з прав людини під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France, пункт 36, 38) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 3683,30 грн. та стягнення суми основного боргу в розмірі 27798, 63 грн., який був сплачений відповідачкою згідно платіжних доручень, які долучені до матеріалів справи, у загальному розмірі 31 481,93 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи у сукупності вищевикладене та враховуючи підтвердження матеріалами справи часткової наявності податкового боргу відповідача та дотримання податковим органом законодавчо встановленої процедури стягнення податкового боргу, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок погашення податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості суму податкового боргу у розмірі 1800,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.