Справа № 340/2910/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 340/2910/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року (суддя Брегей Р.І.) в справі № 340/2910/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства в сумі 11 935,26 грн., зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії в розмірі 11 935,26 грн., стягнення на його користь недоплаченої суми пенсійних виплат в розмірі 11 935,26 грн. однією сумою.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24 січня 2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 21 січня 2020 року про перехід на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 січня 2020 року про перехід на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», врахувавши розмір страхового стажу у 45 років 01 місяць 18 днів, і перерахувати пенсію за період до 30 квітня 2022 року, виплативши додаткові кошти; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що позивач не конкретизує, за який період слід провести перерахунок пенсії та якого виду пенсії.

Зазначає, що позивач з 01 грудня 1996 року отримував пенсію по віком за Законом України «Про державну службу». 21 січня 2020 року позивач звернувся із заявою про переведення на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але позивачу відмовлено в задоволенні заяви через недоцільність такого переведення.

На підставі заяви від 27 квітня 2022 року позивача переведено на пенсію по інвалідності ІІ групи.

Також вважає, що вимоги про стягнення недоотриманої пенсії є безпідставними, адже позивачу нараховувалась та виплачувалась пенсія за нормами законодавства, розрахунки позивача є безпідставними, а за даними Пенсійного фонду не обліковується недоплачених коштів позивачу.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 1996 року позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до приписів Закону України «Про державну службу» (ампутація нижніх кінцівок) (2 група інвалідності).

Позивач продовжував працювати і після набуття стану інвалідності (до листопада 2013 року).

Станом на 01 січня 2020 року позивач отримував пенсію за віком на підставі приписів Закону України «Про державну службу».

Позивач 21 січня 2020 року подав заяву про перехід на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем 24 січня 2020 року прийнято рішення про відмову у задоволені заяви з підстави недоцільності, так як новий розмір буде меншим того, який позивач отримував.

Обчислюючи розмір пенсії, відповідач визначив, що страховий стаж складає 29 років 07 місяців 21 день.

До стажу зараховано період праці до 06 серпня 2001 року.

Відповідачем не надано доказів надіслання і вручення позивачу рішення.

Відповідач 28 березня 2022 року надав позивачу письмову відповідь на звернення, в якій повідомив про існування рішення.

Позивач 27 квітня 2022 року подав заяву про переведення на пенсії по інвалідності на підставі приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01 травня 2022 року позивачу виплачується пенсія по інвалідності на підставі приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обчислюючи розмір пенсії, відповідач визначив, що страховий стаж складає 45 років 01 місяць 18 днів, до стажу зараховано період праці до 10 листопада 2013 року.

Позов подано до суду 21 червня 2022 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги та обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції застосував приписи частини другої статті 9 КАС України та дійшов висновку, що відповідач у 2022 році самостійно визнав помилку, котру допустив у 2020 році стосовно обчислення страхового стажу, величина якого впливає на розмір пенсії за віком на підставі Закону, але помилка в обчисленні страхового стажу впливає на встановлення індивідуального коефіцієнта заробітної плати, коефіцієнта страхового стажу, доплати за понаднормативний стаж, тому визнав протиправним рішення від 24 січня 2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви від 21 січня 2020 року про перехід на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та обрав спосіб захисту порушеного права - зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, врахувавши правовий висновок суду, і рішення про перехід на виплату пенсії по інвалідності за Законом з 01 травня 2022 року.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29 жовтня 1996 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», але позивач продовжував працювати до листопада 2013 року.

ОСОБА_1 21 січня 2020 року подав до ГУ ПФУ в Кіровоградській області заяву про перехід на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 24 січня 2020 року відмовлено у призначенні позивачу пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через недоцільність, оскільки новий розмір буде меншим того, який позивач отримував. При цьому обчислюючи розмір пенсії, відповідачем враховано страховий стаж у розмірі 29 років 07 місяців 21 день, до стажу зараховано період праці по 06 серпня 2001 року.

Доказів направлення та вручення позивачу рішення від 24 січня 2020 року відповідачем не надано.

Відповідачем 28 березня 2022 року направлено позивачу відповідь на звернення, в якій повідомлено про існування рішення від 24 січня 2020 року.

Позивачем 27 квітня 2022 року подано заяву про переведення на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01 травня 2022 року позивачу призначена та виплачується пенсія по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем враховано страховий стаж в розмірі 45 років 01 місяць 18 днів, до стажу зараховано період роботи по 10 листопада 2013 року.

Спірним в цій справі є питання правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, оформлене рішенням від 24 січня 2020 року, з підстав недоцільності через неврахування страхового стажу за період з 06 серпня 2001 року по 10 листопада 2013 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-ІV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-ІV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видівдовічної пенсії за її вибором.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досягнувши 60-річного віку, позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як вказано вище, підставою відмови у призначенні пенсії за віком рішенням від 24 січня 2020 року відповідачем зазначено недоцільність через неврахування страхового стажу за період з 06 серпня 2001 року по 10 листопада 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що для правильного визначення розміру пенсії за віком орган Пенсійного фонду повинен вірно обрахувати коефіцієнт страхового стажу, показник якого непряму залежить від власне розміру страхового стажу (суми місяців страхового стажу).

Так, згідно з частиною першою статті 25 Закону № 1058-ІV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

У рішенні від 24 січня 2020 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідачем вказано, що страховий стаж позивача складає 355 місяців, а в рішенні про переведення на інший вид пенсії від 03 травня 2022 року страховий стаж обчислено відповідачем у розмірі 541 місяць.

Оскільки позивач не мав страхового стажу після 2013 року, відповідачем при прийнятті рішення від 24 січня 2020 року невірно обчислено страховий стаж позивача, що вказує на протиправність цього рішення.

Відповідно, враховуючи протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача, - зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 січня 2020 року про перехід на пенсію за віком за Законом № 1058-ІV, врахувавши розмір страхового стажу у 45 років 01 місяць 18 днів.

При цьому суд також вказує на обґрунтованість покладання на відповідача обов`язку з перерахування пенсії позивача за період по 30 квітня 2022 року (з 01 травня 2022 року позивачу призначено пенсію по інвалідності за Законом № 1058-ІV), виплативши різницю між перерахованим розміром пенсії та розмиром пенсії, що отримував позивач, адже, як встановлено вище, позивач з часу досягнення пенсійного віку має право на призначення пенсії за віком, а через протиправність не зарахування періодів страхового стажу такий вид пенсії не був призначений.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що позивач не конкретизує, за який період слід провести перерахунок пенсії та якого виду пенсії, не мають правового значення в контексті спірних правовідносин та обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, адже судовим рішення на відповідача покладено достатньо чіткий обов`язок з повторного розгляду заяви, врахування конкретно визначеного розміру страхового стажу, а також виплати пенсії в перерахованому розмірі за минулий період.

Посилання апелянта на недоцільність переведення на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що зазначено в рішенні від 24 січня 2020 року, спростовані приведеними вище висновками суду стосовно неврахування відповідачем при прийнятті цього рішення усього страхового стажу позивача.

Аргумент апелянта про безпідставність вимог про стягнення недоотриманої пенсії судом відхиляється, адже судом першої інстанції в задоволенні цієї вимоги відмовлено й з відповідача судовим рішенням не стягувались будь-які кошти.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року в справі № 340/2910/22 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року в справі № 340/2910/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 лютого 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко