Справа № 620/84/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/84/22 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати, що суддя Деснянського районного суду міста Чернігова у відставці ОСОБА_1 у відповідності до статті 142 частини 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 має право на виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 62 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області здійснити судді Деснянського районного суду міста Чернігова у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошово го утримання у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із застосуванням складових суддівської винагороди, що зазначені у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 14.07.2020 № 03/36-910, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 25.10.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 позов задоволено частково:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету з 25.08.1979 по 17.08.1984; період роботи на посаді прокурора кримінально-судового відділу прокуратури Кіровоградської області з 07.02.1994 по 18.01.1995; період проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах офіцерського складу - судді військового суду гарнізону (з січня 1995 року по червень 2001 року - на посаді судді військового суду Черкаського гарнізону; з червня 2001 року по червень 2007 року - на посаді судді військового суду Чернігівського гарнізону) з 20.01.1995 по 25.06.2007.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області:

зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету з 25.08.1979 по 17.08.1984; період роботи на посаді прокурора кримінально-судового відділу прокуратури Кіровоградської області з 07.02.1994 по 18.01.1995; період проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах офіцерського складу - судді військового суду гарнізону (з січня 1995 року по червень 2001 року - на посаді судді військового суду Черкаського гарнізону; з червня 2001 року по червень 2007 року - на посаді судді військового суду Чернігівського гарнізону) з 20.01.1995 по 25.06.2007 та

повторно розглянути питання щодо відсоткового розміру від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 14.07.2020 № 03/36-910, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції обрав невірний та неефективний спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії трудової книжки від 08.08.1975 позивач:

- 25.08.1979 зарахований студентом юридичного факультету денного навчання до Львівського державного університету;

- 17.08.1984 - відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання;

- 07.02.1994 - призначений прокурором кримінально-судового відділу прокуратури Кіровоградської області;

- 18.01.1995 - звільнений у зв`язку з обранням суддею військового суду Черкаського гарнізону;

- 20.01.1995 - проходив військову службу в Збройних Силах України на посадах офіцерського складу - судді військового суду гарнізону;

- 23.07.2007 - звільнений з військової служби в запас;

- 26.06.2007 - приступив до роботи на посаді судді Деснянського районного суду міста Чернігова за переведенням з військового місцевого суду Чернігівського гарнізону;

- 04.08.2017- звільнений з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Вищою радою правосуддя 01.08.2017 прийнято рішення № 2314/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Деснянського районного суду міста Чернігова у відставку». Також у вказаному рішенні, з-поміж іншого, зазначено, що позивач обіймав посаду: з січня 1995 року по червень 2001 року - судді військового суду Черкаського гарнізону; з червня 2001 року по червень 2007 року - судді військового суду Чернігівського гарнізону.

Як вбачається із довідки ГУ ПФУ в Чернігівській області та із позиції пенсійного органу, викладеної у відзиві, для виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем зарахованого до його стажу період роботи на посаді судді Деснянського районного суду міста Чернігова з 26.06.2007-04.08.2017, а саме 10 років 1 місяць 9 днів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі №620/4664/20, яке набрало законної сили 18.12.2020, вирішено:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2020 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно його заяви від 28.07.2020;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 14.07.2020 № 03/36-910, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання вказаного рішення пенсійний орган починаючи з 19.02.2020 здійснив ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 14.07.2020 № 03/36-910.

Листом від 17.02.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області, з-поміж іншого, повідомило позивача про те, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 складає 52024,50 грн (104049,00 х 50 %).

У відповідь на заяву позивача від 25.10.2021 про збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 12 відсотків, відповідач листом від 24.11.2021 повідомив, що судове рішення виконано Головним управлінням в межах покладених зобов`язань з дотриманням вимог чинного законодавства: з 19.02.2020 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого обчислено з урахуванням норм статті 142 Закону № 1402 в розмірі 50% суддівської винагороди.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинні зараховуватися, в тому числі: половина строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету з 25.08.1979 по 17.08.1984; період роботи на посаді прокурора кримінально-судового відділу прокуратури Кіровоградської області з 07.02.1994 по 18.01.1995; період проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах офіцерського складу - судді військового суду гарнізону (з січня 1995 року по червень 2001 року - на посаді судді військового суду Черкаського гарнізону; з червня 2001 року по червень 2007 року - на посаді судді військового суду Чернігівського гарнізону) з 20.01.1995 по 25.06.2007.

Водночас, відмовляючи у зобов`язанні відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошово го утримання у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд першої інстанції послався на те, що повноваження відповідача у цій частині є дискреційними.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Положеннями частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, відсоткове співвідношення щомісячного довічного грошового утримання до суддівської винагороди судді безпосередньо залежить від стажу роботи на посаді судді. Незгода позивача із визначенням його відсоткового розміру довічного грошового утримання зумовила його звернення до суду із цим позовом. Відтак, для правильного вирішення даного спору слід встановити чи вірно був визначений відповідачем відсотковий розмір довічного грошового утримання позивача з огляду на його стаж роботи на посаді судді.

Так, відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день призначення позивача на посаду судді відповідні правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, , а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, діяв Указ Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», статтею 1 якого передбачалося, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

На час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», згідно з пункту 31 якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Верховним Судом неодноразово у подібних правовідносинах формувався правовий висновок щодо особливостей зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на посадах прокурорів і слідчих й половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах. Зокрема, у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а, від 14.05.2021 у справі № 414/529/17 суд касаційної інстанції вказував про те, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді періодів половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посадах слідчого та прокурора, а також і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відтак, для до стажу роботи, який враховується для розрахунку відсоткового розміру довічного грошового утримання позивача, включається 25 років 11 місяців 25 днів:

- половина періоду навчання (25.08.1979-17.08.1984 - 2 роки, 5 місяців, 27 днів);

- період роботи на посаді прокурора (07.02.1994-18.01.1995 - 11 місяців, 12 днів);

- період роботи на посаді судді (20.01.1995-04.08.2017 - 22 роки, 6 місяців, 16 днів).

Необхідність зарахування інших періодів до стажу роботи на посаді судді, позивач у даному спорі не оскаржує.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковою вказівку позивача на те, що половина періоду навчання з 25.08.1979-17.08.1984 складає 2 роки, 6 місяців, 7 днів, оскільки навчання позивача не здійснювалося повних 5 років, а тому половина відповідного періоду не може бути більшою 2,5 роки та, як зазначалося, становить 2 роки, 5 місяців, 27 днів.

Відтак, враховуючи стаж позивача у 25 років, 11 місяців, 25 днів він має право на збільшення 50% довічного грошового утримання на 10% - на 2% за кожний із п`яти повних років, що перевищують стаж у 20 років.

Таким, чином, розраховуючи розмір довічного грошового утримання позивача у 50%, а не 60% суддівської винагороди, відповідач діяв неправомірно.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту, то колегія суддів наголошує, що у спірних правовідносинах повноваження відповідача не є дискреційними. Відповідач не вправі на власний розсуд встановлюватися той чи інший відсотковий розмір довічного грошового утримання чи визначати періоди, які враховуються до стажу роботи на посаді суддів, а зобов`язаний керуватися чіткими приписами закону.

Оскільки спір у справі, що розглядається пов`язаний саме із визначенням невірного відсоткового розміру довічного грошового утримання позивач, то ефективним способом захисту є саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням належного відсоткового розміру довічного грошового утримання.

При цьому, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо здійснення перерахунку згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Чернігівській області від 14.07.2020 № 03/36-910 є безпідставною, оскільки про обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вказаної довідки вже вказано у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі №620/4664/20.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про часткове задоволення позову у визначений в судовому рішенні спосіб.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо здійснення з 25.10.2021 ОСОБА_1 розрахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області здійснити з 25.10.2021 ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких