Справа № 200/551/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року справа №200/551/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 р. у справі № 200/551/22 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

11 січня 2022 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним рішення №56 від 03.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання відповідача-1 розглянути повторно заяву від 27.08.2021 року про призначення пенсії та зарахувати до пільгового стажу роботи періоди з 09.08.1994 по 01.04.1995 року, з 01.02.2007 по 01.02.2007, з 01.06.1998 по 10.06.1998, з 01.07.1998 по 14.07.1998, з 01.08.1998 по 03.08.1998, з 01.10.1998 по 05.10.1998, з 30.11.1998 по 18.12.1998, з 12.03.1999 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 08.04.1999 за Списком 1, затвердженим Постановою від 31.03.1994 №202 та ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та розрахувати пільговий стаж на підставі роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 27.08.2021 року звернувся до відповідача 1 за призначенням пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України №1058. Проте рішенням №56 від 03.09.2021 року відповідач 2 відмовив у призначенні пенсії, оскільки відсутній пільговий стаж роботи 25 років. Зазначив, що записи у трудовій книжці підтверджують пільговий характер роботи у спірні періоди, крім того, відповідачем-2 не враховано роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8. Рішення відповідача-2 №56 від 03.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії вважає протиправним, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 р. у справі № 200/551/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України у Київській області №56 від 03.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2021 року про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти мотивоване рішення в порядку, визначеному Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 09.08.1994 по 01.04.1995 року, оскільки відсутні документи підтверджуючі пільговий характер роботи. До пільгового стажу зараховано період роботи з 19.04.1995 по 29.06.2000 року відповідно наданих документів за винятком страйків та безкоштовних відпусток: 01.06.1998 по 10.06.1998, з 01.07.1998 по 14.07.1998, з 01.08.1998 по 03.08.1998, з 01.10.1998 по 05.10.1998, з 30.11.1998 по 18.12.1998, з 12.03.1999 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 08.04.1999; період роботи з 01.02.2007 по 01.02.2007 не зараховано до пільгового стажу, оскільки в ОК-5 відсутня інформація про спецстаж. Пільговий стаж за ст. 14-25 складає 8 місяців 2 дні, за ст. 14-20 13 років 3 місяці 29 днів, пільговий стаж за списком №1 5 років 1 місяць 19 днів. В загальній кількості підземний стаж складає 19 років 1 місяць 20 днів. Зазначив, що записи у трудовій книжці про роботу у спірний період не підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці і подання уточнюючої довідки є обов`язковим. Крім того, зазначив, що праця позивача повний робочий день під землею на посадах, віднесених до Списку №1 у спірний період часу страйки та відпустки без збереження заробітної плати не підтверджуються довідкою про спуски позивача у шахту. Згідно з відомостями про застраховану особу дані про спеціальний стаж за період з 01.02.2007 по 01.02.2007 на ДП ДХК Донбасшахтобуд відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є особою, яка претендує на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є суб`єктами владних повноважень органами виконавчої влади, основним завданням яких, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1991 року, що ОСОБА_1 працював у товаристві Шахтобудівельник у період з 09.08.1994 по 01.04.1995 року, а саме:

- на підставі наказу №83-п від 10.08.1994 року прийнято гірником підземним третього розряду з повним робочим днем під землею у шахті;

- на підставі наказу №36-п від 01.04.1995 року звільнено за переводом у шахтоуправління Курахівське ДП Селидіввугілля п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1991 року, що ОСОБА_1 працював у Селидівському виробничому об`єднанні з видобутку вугілля шахта Курахівська у період з 19.04.1995 по 29.06.2000 року, а саме:

- на підставі наказу №56-к від 19.04.1995 року прийнято гірником підземним 3 розряду;

- на підставі наказу №452-к від 21.12.1995 року переведено учнем прохідника;

- на підставі наказу №34 від 07.03.1996 року присвоєно кваліфікацію прохідника 5 розряду підземного;

- на підставі наказу №39 с/п від 30.06.2000 року звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1991 року, що ОСОБА_1 працював у філіалі Державного відкритого акціонерного товариства Трест Донецькшахтопроходка на території Російської федерації у період з 11.05.2006 по 15.11.2007 року, а саме:

- на підставі наказу №7к від 11.05.2006 року прийнято прохідником за переводом 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі;

- на підставі наказу №86к від 15.11.2007 року звільнено за власним бажанням ст. 80 ТК РФ.

03.09.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення №56 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Спірне рішення обґрунтоване тим, що вік заявника складає 48 років. Страховий стаж складає 46 років 6 місяців 6 днів. Пільговий стаж роботи 19 років 1 місяць 20 днів, з них: пільговий стаж роботи (ст. 14-25) 8 місяців 2 дні; пільговий стаж роботи (ст. 14-20) 13 років 3 місяці 29 днів; пільговий стаж роботи за Списком №1 5 років 1 місяць 19 днів. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років. Дата, з якої матиме право на пенсійну виплату 15.10.2022 року.

У відповідь на звернення представника позивача з питань пенсійного забезпечення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у листі від 09.12.2021 року зазначено, що період роботи з 09.08.1994 по 01.04.1995 року не зараховано до пільгового стажу через відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер роботи згідно п. 20 Порядку №637. Періоди роботи з 01.06.1998 по 10.06.1998, з 01.07.1998 по 14.07.1998, з 01.08.1998 по 03.08.1998, з 01.10.1998 по 05.10.1998, з 30.11.1998 по 18.12.1998, з 12.03.1999 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 08.04.1999 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з тим, що відповідно до довідки №31 від 28.01.2021 року, яка підтверджує пільговий характер роботи згідно п. 20 Порядку №637, ОСОБА_1 перебував у відпустках без збереження заробітної плати та страйках. Період роботи з 01.02.2007 по 01.02.2007 року на підприємстві ШБУ №3 ДВАТ Трест Донецькшахтопроходка ДП ДХК Донбасшахтобуд Міністерства вугільної промисловості України не зараховано до пільгового стажу через відсутність довідок, які підтверджують пільговий характер згідно п. 20 Порядку №637. Зазначено, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8, згідно наданих документів пільговий стаж на провідних професіях ОСОБА_1 складає 13 років 3 місяці 29 днів. За повних 13 років стажу на провідних професіях для визначення права на пенсію додатково враховується 3 роки 3 місяці.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно частини 3 статті 114 Закону № 1058 (чинна редакція) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Судом встановлено, що записами трудової книжки позивача підтверджено пільговий стаж роботи у періоди з 09.08.1994 по 01.04.1995 року та з 01.02.2007 по 01.02.2007 року.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

В ході судового розгляду справи відповідачем 2 до суду не надано жодного доказу в підтвердження використання вищенаведених повноважень з метою захисту соціальних прав позивача щодо перевірки і встановлення у передбачений законодавством спосіб фактів роботи останнього за професіями, які віднесені до Списку № 1, що, у свою чергу, свідчить про протиправність рішення відповідача 2 від 03.09.2021 року №56 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.06.1998 по 10.06.1998, з 01.07.1998 по 14.07.1998, з 01.08.1998 по 03.08.1998, з 01.10.1998 по 05.10.1998, з 30.11.1998 по 18.12.1998, з 12.03.1999 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 08.04.1999 на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля суд зазначає, що Пенсійний фонд наділений повноваженнями щодо призначення пенсії. Після отримання заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду роботи позивача.

Суд звертає увагу, що у спірному рішенні від 03.09.2021 року №56 відповідачем не визначено періодів, які не зараховані позивачеві до пільгового стажу роботи, та які зараховані до такого стажу, не здійснено оцінки представлених документів, посилання на них та на нормативно-правові акти, на підставі яких такі періоди роботи не були зараховані.

Відповідачем 1 зазначено, що позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 01.06.1998 по 10.06.1998, з 01.07.1998 по 14.07.1998, з 01.08.1998 по 03.08.1998, з 01.10.1998 по 05.10.1998, з 30.11.1998 по 18.12.1998, з 12.03.1999 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 08.04.1999, оскільки праця позивача повний робочий день під землею на посадах, віднесених до списку №1 у спірний період часу страйки та відпустки без збереження заробітної плати не підтверджуються довідкою про спуски позивача у шахту.

При цьому як вбачається з рішення від 03.09.2021 року №56 та відзиву відповідача 2, що останні не містять відомостей щодо не зарахування вищезазначених періодів роботи з зазначених підстав, так само як і періодів роботи позивача з 09.08.1994 по 01.04.1995 року та з 01.02.2007 по 01.02.2007 року, та обґрунтування причин такого не зарахування.

Відсутність у листі про відмову в перерахунку пенсії мотивів не зарахування до пільгового стажу роботи окремих періодів, та наявність розбіжностей вказаного у рішенні та позовних вимогах, позбавляє суд можливості перевірити, чи правомірно зазначенні періоди роботи не зараховані до пільгового стажу, і чи свідчить це про те, що відповідач діяв необґрунтовано, та без додержання вимог до відповідного рішення органу, уповноваженого на призначення пенсії.

Спірне рішення пенсійного органу не містить у собі жодної обґрунтованої конкретизації щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача, посилання на норми діючого законодавства, які стали підставою для незарахування певних періодів роботи до пільгового стажу за Списком № 1, крім того, за змістом рішення відсутній аналіз причин зарахування чи відмови у зарахуванні спірних періодів роботи, отже, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, відповідно має бути чітким та зрозумілим.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право органів державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. Однак, в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача 2 з підстав його не обґрунтованості.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу.

Суд звертає увагу, що відповідачем 2 не прийнято обґрунтоване рішення по суті вимог. В свою чергу, зміст спірного рішення дозволяє некоректне/різне тлумачення щодо періодів, які не були зараховані/та які були зараховані до пільгового стажу позивача, та їх причин такого не зарахування. Суд зазначає, що у суду відсутнє право на втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу щодо надання оцінки наявності у позивача саме права на призначення пенсії з такого наведеного (обґрунтування) змісту рішення пенсійного органу, оскільки визначення періодів зарахування або відмови у зарахування певної кількості днів до пільгового стажу повинні бути відображені у рішенні органу, що призначає пенсію, з посиланням на відповідні законодавчі норми.

Отже позовні вимоги про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача спірні періоди є передчасними.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення щодо призначення пенсії, з наведенням обґрунтувань причин його прийняття, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом правового захисту у даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України у Київській області та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 27.08.2021 року про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти відповідне рішення в порядку, визначеному Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зазначенням конкретної кількості днів, які підлягають для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , або відмови у зарахуванні таких до пільгового стажу, із зазначенням відповідних періодів роботи, з відповідним посиланням на нормативно-правові акти, на підставі яких такі періоди роботи не зараховані та за яких конкретно причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 р. у справі № 200/551/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 р. у справі № 200/551/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко