Справа № 440/1151/23
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 лютого 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/1151/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Гіглава О.В., перевіривши обставини усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2023 року (згідно з відомостями поштового конверту) ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 30.06.2021 протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 30.06.2021.

Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням інших підстав пропуску строку та доказами поважності причин його пропуску.

Постановляючи вказану ухвалу суд виходив з того, що частинами 1, 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізнається або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У поданій позовній заяві позивач просить зобов`язати пенсійний орган нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ.

При цьому, зазначив, що суми пенсії виплачені позивачу в порядку, затвердженому постановою №103 таким чином: - з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та складали 849,64 грн; - з 1 січня 2020 року по 30 червня 2021 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та складав 1699,28 грн.

Разом з тим, позивач звернувся до суду лише 02.02.2023 (згідно з відомостями поштового конверту).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відтак, регулювання спірних правовідносин здійснюється саме вказаним законом, а не Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з чим можливість безстрокового звернення до суду з цим позовом виключається.

Отримавши суми доплат пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в періоди з 01.01.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 30.06.2021 та не отримавши сум компенсації втрати частини доходу у відповідний місяць позивач дізнався, або принаймні повинен був дізнатись (мав таку можливість за умови активної поведінки, зокрема, шляхом звернення із відповідним запитом) про порушення його прав.

Отже, звернувшись 02.02.2023 з позовом про захист прав, порушених, на думку позивача, з 01.01.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 30.06.2021, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Аналогічний висновок щодо пропуску строку звернення до суду викладений у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №524/10396/15-а та від 22.11.2018 у справі №607/10010/16-а.

Також, застосування шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом констатовано у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 №490/6755/15-а (провадження №К/9901/2689/17), постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №460/5667/20, ухвалі Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №460/5053/20.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зауважив, що до позовної заяви позивачем було додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій малися посилання на висновки постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 стосовно того, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно введення в Україні воєнного стану, як належної підстави для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду, то суд дійшов висновку, що введення в Україні воєнного стану не могло зумовити порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки шестимісячний строк звернення позивача до суду сплинув ще до введення на території України воєнного стану.

Зазначив, що у численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13.02.2018 у справі №308/12874/16-а, від 14.02.2019 у справі №805/3881/18-авід 01.12.2020 у справі №807/658/18, від 05.03.2021 у справі №140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11.07.2019 у справі №0940/1181/18, від 31.10.2019 у справі №823/1915/18, від 22.01.2020 у справі №826/4464/17, від 16.07.2020 у справі №487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Ані зі змісту позовної заяви, ані зі змісту заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання компенсації у належному розмірі у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Суд зазначив, що отримання позивачем листа від органу пенсійного фонду у відповідь на його заяву не змінює моменту, коли особа дізналась про порушення своїх прав (отримання коштів пенсії у меншому розмірі), а свідчить лише про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у випадку, коли законом встановлений строк для вчинення особою активних дій щодо отримання компенсації.

При цьому, суд відмітив ту обставину, що активні дії у вигляді звернення до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про здійснення нарахування та виплати спірної компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини пенсії позивач вчинив лише у серпні 2022 року, тобто вже поза межами встановленого для нього законодавством шестимісячного строку звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, згідно з викладеними в ухвалі від 13.02.2023 висновками суду, не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законом строку та наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.

23.02.2023 адвокат позивача Єрьоміна В.А., з метою усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 13.02.2023, направила на електронну пошту суду заяву від 23.02.2023 про поновлення строку, в якій зазначила, що саме з моменту отримання листа-відповіді відповідача розпочався перебіг передбаченого частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення позивача до суду із заявленими ним позовними вимогами, який станом на час подання позову не був пропущеним. Лист-відповідь відповідача слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться у положеннях частини 1 статті 7 Закону №2050-ІІІ. Поряд з цим, системний аналіз статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень. Водночас, в Україні введено та продовжує діяти воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а тому суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Також виходячи з аналізу практики Європейського суду з прав людини та враховуючи обставини справи, що розглядається, представник позивача вважає, що застосування судом положень статті 122 КАС України щодо строків звернення до суду може призвести до безпідставного повернення позовної заяви, чим позбавить позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду. Окрім того, представник позивача посилається також на дію на території України карантину через COVID-19, що також вплинуло на строк звернення позивача до суду з цим позовом.

Оцінюючи доводи, наведені представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23.02.2023, суд зазначає наступне.

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13.02.2018 у справі №308/12874/16-а, від 14.02.2019 у справі №805/3881/18-а від 01.12.2020 у справі №807/658/18, від 05.03.2021 у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11.07.2019 у справі №0940/1181/18, від 31.10.2019 у справі № 823/1915/18, від 22.01.2020 у справі №826/4464/17, від 16.07.2020 у справі № 487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Суд критично оцінює долучений позивачем до позовної заяви лист Управління від 25.08.2022 в якості доказу, що підтверджує поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки отримання позивачем вказаного листа у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права; ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, адже матеріали позову не містять належних доказів, що свідчили б про відсутність у позивача об`єктивної можливості звернутись як до компетентного органу, так і до суду протягом шестимісячного строку після фактичної виплати йому донарахованої частини пенсії.

При цьому, суд відмічає, що адвокат позивача звертався до Управління із заявами, на які отримав відповідь листом від 25.08.2022, вже після закінчення строку звернення до суду щодо заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд не заперечує доводів позивача, що право на звернення до суду з таким позовом виникає лише після відмови суб`єкта владних повноважень у виплаті позивачеві компенсації втрати доходів, однак звернення особи до суб`єкта має бути здійснено в межах шестимісячного строку звернення до суду, а в разі його пропуску - наведені належні докази та поважні причини, що свідчили б про відсутність у позивача об`єктивної можливості звернутись як до компетентного органу, так і до суду протягом шестимісячного строку після фактичної виплати йому донарахованої частини пенсії.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Таким чином, строк звернення до суду, який закінчився у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та під час дії пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поновленню лише за наявності двох умов: 1) якщо причини його пропуску є поважними; 2) вказані причини є такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

При цьому граматичне тлумачення пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що наявність сполучника "і" вказує на обов`язкову наявність двох вищенаведених умов.

Отже, виходячи з наведених законодавчих приписів, сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У заяві про поновлення пропущеного строку представник позивач посилається на те, що пропуск строку звернення до суду у спірному випадку зумовлений обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити на відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду з цим позовом саме у зв`язку із запровадженням в Україні карантину.

Слід зауважити, що упродовж усього періоду часу впроваджені у зв`язку з карантином обмеження не стосувались діяльності державних органів (у т.ч., суду) та поштових організацій (ПАТ "Укрпошта", приватних служб кур`єрської доставки тощо). Тобто, такі обмеження об`єктивно жодним чином не перешкоджали своєчасному зверненню ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, суд відмічає ту обставину, що карантинні обмеження у зв`язку з коронавірусною інфекцією продовжують діяти та території України і станом на лютий 2023 року, однак, це жодним чином не завадило позивачу звернутися до суду з цим позовом 02.02.2023.

Посилання позивача на положення пункту першого глави ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки її предметом є вимоги щодо вирішення публічно-правового спору щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а не вимоги щодо вирішення трудового спору про виплату належної позивачу заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців чи прирівняних до них осіб). В зв`язку з цим, у суду відсутні підстави для врахування правової позиції Верховного Суду у справі №460/17052/21 (постанова від 19.01.2023), на яку маються посилання в заяві про поновлення строку звернення до суду, оскільки обставини цієї справи та справи №460/17052/21 є різними.

Крім того, як вказано вище, строк звернення до суду з позовом про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії передбачено саме частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що не заперечується позивачем у заяві про поновлення строку.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до положень статей 12-2 та 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Полтавський окружний адміністративний суд з часу запровадження воєнного стану в Україні не припиняв, не призупиняв своєї діяльності та продовжував здійснювати правосуддя.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Жодних обґрунтувань неможливості звернення до суду у визначений строк у зв`язку із введенням воєнного стану позивачем та його адвокатом не наведено. Крім того, як наведено вище, шестимісячний строк звернення позивача до суду з цим позовом сплинув до введення на території України воєнного стану.

Також суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявлені ОСОБА_1 у цьому позові позовні вимоги врегульовуються Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", у зв`язку з чим можливість безстрокового звернення до суду з цим позовом виключається.

За викладених обставин, суд визнає наведені представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23.02.2023 підстави неповажними.

Про наявність інших підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, представник у заяві від 23.02.2023 не повідомляє.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, суд зобов`язаний повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23 лютого 2023 року.

Заяву адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23 лютого 2023 року залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали видати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Гіглава