Справа № 380/2397/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2397/22 пров. № А/857/13007/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року (суддя Сасевич О.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/2397/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» до Львівської митниці Державної митної служби України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролок», Товариство з обмеженою відповідальністю «Артано»,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волагро» (далі ТОВ «Волагро») звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці Державної митної служби України (далі Львівська митниця), в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021р. №0000098/7.4-19, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України; 2) визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021р. №0000099/7.4-19, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, подав письмові пояснення на підтримку позовних вимог.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000098/7.4-19, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000099/7.4-19, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України. Стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Волагро» витрати по сплаті судового збору у сумі 2603 грн. 40 коп..

З цим рішенням суду першої інстанції від 04 серпня 2022 року не погодився відповідач Львівська митниця та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в ході перевірки митних оформлень ТОВ «Волагро» за митними деклараціями, внаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції «410» встановлено порушення вимог статті 16 Протоколу 1 Угоди, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, статті 48, частини 1 статті 257, статті 280 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. Твердить відповідач, що суд першої інстанції не врахував те, що питання правомірності застосування преференційного режиму до товару, оформленого за митною декларацією від 16.01.2020 №UA209140/2020/002954 вже було предметом судового розгляду та судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено правомірність відмови у застосуванні преференційного режиму. Просить звернути увагу, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд, а визначення для товарів преференційного походження є визначальним для оподаткування, оскільки інформація про преференційне походження у деклараціях-інвойс виявилась непідтвердженою, та у деяких випадках декларації про походження були зроблені експортером у несанкціонованому порядку, тому звільнення від сплати ввізного мита на підставі Угоди та Конвенції застосовано невірно. Так, уповноважений орган Республіки Польщі провів перевірку підтвердження походження товарів та повідомив митні органи України про те, за сімома деклараціями-інвойсами експортер продукції не подав на вимогу митних органів документи, що підтверджують статус походження відповідної продукції за принципом Додатка I до Регіональної конвенції «Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження», а шість інших, позаяк вартість експортованих товарів перевищила 6000 євро - зроблені експортером у несанкціонованому порядку, отже розглядувані товари не можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і не відповідають іншим вимогам Протоколу, у зв`язку із чим преференційний режим оподаткування не може бути застосований, що є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 04 серпня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ТзОВ «Волагро» проводило операції з ввезення на митну територію України від експортерів із Республіки Польща товарів (мінеральних добрив).

Зокрема, позивачем було здійснене митне оформлення відповідних партій товару за митними деклараціями від 09.08.2018 року №UA209140/2018/153519 (інвойс від 08.08.2018 року №В/2018/213729, експортер, Sp.zo.o.), від 15.08.2018 року №UA209140/2018/155102 (інвойс від 14.08.2018 року №В/2018/221898, експортер, Sp.zo.o.), від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110200 (інвойс від 05.02.2019 року №А/2019/1639, експортер№O, Sp.zo.o.), від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110204 (інвойс від 05.02.2019 року №А/2019/1638, експортер№O, Sp.zo.o.), від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117455 (інвойс від 28.02.2019 року №К/2019/53318, експортер, Sp.zo.o.), від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117456 (інвойс від 28.02.2019 року №А/2019/3000, експортер№O, Sp.zo.o.), від 05.03.2019 року №UA209140/2019/118805 (інвойс від 04.03.2019 року №А/2019/3217, експортер№O, Sp.zo.o.), від 14.03.2019 року №UA209180/2019/015958 (інвойс від 21.01.2019 року №А/2019/791, експортер№O, Sp.zo.o.), від 10.04.2019 року №UA209140/2019/130551 (інвойс від 09.04.2019 року №А/2019/5188, експортер№O, Sp.zo.o.), від 25.04.2019 року №UA209180/2019/026577 (інвойс від 23.04.2019 року №А/2019/5940, експортер№O, Sp.zo.o.), від 30.05.2019 року №UA209140/2019/146007 (інвойс від 28.05.2019 року №А/2019/7834, експортер№O, Sp.zo.o.), від 02.07.2019 року №UA209140/2019/156348 (інвойс від 28.06.2019 року №А/2019/9611, експортер№O, Sp.zo.o.), від 16.01.2020 року №UA209140/2020/002954 (інвойс від 14.01.2020 року №А/2020/404, експортер№O, Sp.zo.o.), від 13.04.2020 року №UA209140/2020/032593 (інвойс від 09.04.2020 року №G/2020/129400, експортер, Sp.zo.o.) (а.с. 46-140, 177-230 т.1, 3-72 т.2).

Відповідно до поданих (оформлених) митних декларацій, код країни походження товару вказано «EU» (графа 34), а також застосовано код пільги в оподаткуванні ввізним митом «410» (графа 36), що відповідає товарам, що вивозяться з України відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (згідно з Класифікатором звільнень від сплати вивізного мита, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011).

Матеріалами справи засвідчується, що в подальшому місцевий митний орган був проінформований Державною митною службою України (листи від 20.05.2021 року, 29.06.2021 року, 15.07.2021 року) про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листів від 26.02.2021 року №0401-ІОА.4331.15.2020, від 13.05.2021 року №0401-ІОА.4331.32 do 121.2020, від 01.06.2021 року №0401-ІОА.4331.10.11.13.21.2021, у яких вказано про те, що інвойси від 14.01.2020 року №А/2020/404, від 05.02.2019 року №А/2019/1639, від 28.02.2019 року №А/2019/3000, від 04.03.2019 року №А/2019/3217, від 05.02.2019 року №А/2019/1638, від 21.01.2019 року №А/2019/791, від 09.04.2019 року №А/2019/5188 є автентичними й фактурна вартість не перевищила 6000 євро, однак, експортер продукції не подав на вимогу митних органів документи, що підтверджують статус походження продукції за принципом Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження з підстав преференційного походження таких товарів, інвойси від 28.06.2019 року №А/2019/9611, від 28.05.2019 року №А/2019/7834, від 23.04.2019 року №А/2019/5940 є справжніми, однак, вартість експортованих товарів перевищила 6000 євро.

Також судом встановлено, що Львівською митницею Державної митної служби України, враховуючи отриману інформацію щодо походження імпортованих товарів, із 10.08.2021 року по 31.08.2021 року проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Волагро» щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 09.08.2018 року №UA209140/2018/153519, від 15.08.2018 року №UA209140/2018/155102, від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110200, від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110204, від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117455, від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117456, від 05.03.2019 року №UA209140/2019/118805, від 14.03.2019 року №UA209180/2019/015958, від 09.04.2019 року №UA209140/2019/130551, від 25.04.2019 року №UA209180/2019/026577, від 30.05.2019 року №UA209140/2019/146007, від 02.07.2019 року №UA209140/2019/156348, від 16.01.2020 року №UA209140/2020/002954, від 13.04.2020 року №UA209140/2020/032593.

За результатами проведеної перевірки Львівською митницею Державної митної служби України складено акт від 14.09.2021 року №16/7.4-19/38592097, у якому викладено висновки про порушення ТОВ «Волагро» ст. 16 Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ст. 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження з підстав преференційного походження таких товарів, ст. 48, ч. 1 ст. 257, ст. 280 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 132 441,66 грн, а також пп «в» п. 185.1, п. 187.8, п. 190.1 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість та на загальну суму 26 488,33 грн. (а.с. 7-19, 160-174 т.1).

Як встановлено судом, позивачем було подано заперечення до результатів перевірки, однак, листом від 30.09.2021 року №7.4-1-19/13/7882 Львівська митниця Державної митної служби України повідомила про неможливість урахування заперечень позивача проти результатів перевірки, оскільки такі належним чином засвідчують не підтвердження преференційного походження товарів (а.с. 22 т.1).

У зв`язку з чим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.10.2021 року №0000035/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ввізного мита на суму 132441,66 грн і за штрафними санкціями на суму 33110,42 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 04.10.2021 року №0000036/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 26488,33 грн і за штрафними санкціями на суму 6622,08 грн. (а.с. 27-30 т.1).

У подальшому, зважаючи на адміністративне оскарження, рішенням від 23.12.2021 року №08-1/10-06/13/11540 Державна митна служба частково задовольнила скаргу ТОВ «Волагро», за наслідком чого попередні податкові повідомлення-рішення було відкликано, натомість прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000098/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ввізного мита на суму 132441,66 грн і за штрафними санкціями на суму 11980,92 грн, а також повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000099/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 26488,33 грн і за штрафними санкціями на суму 2648,83 грн. (а.с. 31-43 т.1).

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно прийняв зазначені вище податкові повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000098/7.4-19 та №0000099/7.4-19, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ствердження митного органу, які викладені в акті перевірки, не кореспондують зібраним матеріалам справи й достовірно, обґрунтовано та беззаперечно не засвідчували допущення саме ТОВ «Волагро» порушень вимог митного законодавства України та міжнародних угод, що вказує на правомірність дій позивача, а відтак, є приводом для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів (ст. 1 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України, декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України, декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України, результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України, посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

На підставі ч.2 ст.351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Правова позиція щодо права митного органу самостійно здійснювати митний контроль і після завершення митного оформлення, викладена також у постанові Верховного Суду від 18.06 2020 року у справі №808/2656/16 (адміністративне провадження К/9901/41457/18) та від 11 лютого 2020 року у справі №808/1236/16 (адміністративне провадження №К/9901/18937/18) у яких Верховний Суд зазначив, що надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться є підставою для проведення перевірки.

При цьому, у разі, якщо митний орган, приймаючи митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття рішень про донарахування податкових зобов`язань, проте у разі якщо митний орган не визначав митну вартість товару, а така вартість була визначена платником податку самостійно, то митний орган вправі здійснювати митний контроль і після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами проведеної перевірки Львівською митницею Державної митної служби України складено акт від 14.09.2021 року №16/7.4-19/38592097, у якому викладено висновки про порушення ТОВ «Волагро» ст.16 Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ст.15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження з підстав преференційного походження таких товарів, ст.48, ч.1 ст.257, ст.280 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 132441,66 грн, а також пп.«в» п.185.1, п.187.8, п.190.1 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 26488,33 грн..

Надалі, зважаючи на адміністративне оскарження, рішенням від 23.12.2021 року №08-1/10-06/13/11540 Державна митна служба частково задовольнила скаргу ТОВ «Волагро», за наслідком чого попередні податкові повідомлення-рішення було відкликано, натомість прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000098/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ввізного мита на суму 132441,66 грн і за штрафними санкціями на суму 11980,92 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000099/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 26488,33 грн і за штрафними санкціями на суму 2648,83 грн..

Колегія суддів враховує, що Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода про асоціацію, Угода).

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

Кожна Сторона відповідно до частини 1 етапі 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу II "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди як такі, що походять з Європейського Союзу, вважаються, зокрема (а) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, декларація, що надалі Іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Таким чином, сертифікат з перевезення товару EUR.1 та/або сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції.

Відповідно до ч.2 ст.32 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І Угоди, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Частинами 1, 3 та 5 ст.32 "Перевірка підтверджень походження" розділу VI Протоколу І Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Застосування преференційного режиму під час митного оформлення товарів шляхом надання пільги (за кодом 410) у вигляді звільнення від сплати ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, здійснюється в рамках Доповнення І "Визначення поняття "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII (далі - Доповнення І Угоди).

Частиною 1 статті 16 Доповнення І Угоди передбачено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником, а відповідно до частини 3 цієї статті експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR.1-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR.1-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Законом України від 08 листопада 2017 року №2187-УІІІ "Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження" Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція), яка набрала чинності для України з 01 лютого 2018 року.

21 листопада 2018 року Підкомітетом Україна - ЄС з питань митного співробітництва прийнято Рішення №1/2018 про заміну Протоколу І "Щодо визначення концепції" походження товарів і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. Вказані зміни почали діяти з 01 січня 2019 року.

Відповідно до статті 1 вказаного Рішення Протокол I до Угоди замінюється текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

У статті 1 заміненого Протоколу І зазначено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення І і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Відповідно до пункту 1 статті 15 Доповнення І товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;

(b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b;

(c) у випадках, вказаних у Статті 21 (1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-МЕD"), надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Пунктом 2 статті 31 Доповнення І передбачено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та EUR-МЕD", декларацій про походження і декларацій про походження EUR-МЕD" та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з ч.1 ст.45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Доповнення І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

За приписами пунктів 3, 5 статті 32 Доповнення І перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що митним органом імпортера може бути надіслано митному органу Договірної сторони - експортера запит на перевірку достовірності поданих до митного оформлення документів, зокрема, декларації - інвойси з метою перевірки, зазначеної в них інформації та підтвердження походження імпортованих товарів. Таку перевірку може бути здійснено як у довільному порядку (вибіркова перевірка) так і за наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності таких документів. При цьому, "наявність обґрунтованих сумнівів" не є визначальною умовою чи єдиною підставою щодо початку проведення такої перевірки та направлення запитів, оскільки перевірка може бути проведена взагалі в довільному порядку, без наявності будь-яких сумнівів.

З матеріалів справи слідує, що Державна митна служба України листами від 20.05.2021 № 15/15-03/7.4/1517, від 29.06.2021 № 15/15-03-01/7.4/2385, від 15.07.2021 № 15/15-03/7.4/2733 інформувала Галицьку митницю Держмитслужби про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польщі (лист від 26.02.2021 №0401-ЮА.4331.15.2020, від 13.05.2021 №0401-ІОА.4331.32 do 121.2020, від 01.06.2021 №0401-ІОА.4331.10. 11.13.21.2021) в яких зазначено про невідповідність низки інвойсів Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

В контексті наявності передумов для проведення перевірки, колегія суддів звертає увагу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року в справі №380/5603/20 якою, зокрема, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та відмовлено в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Волагро» до Галицької митниці Держмитслужби про скасування картки відмови та зобов`язання до застосування тарифних преференцій. У зазначеній постанові суд встановив, що позивач ТОВ «Волагро» погодився із рішенням митного органу про відсутність підстав для розмитнення товарів із застосуванням режиму найбільшого сприяння на підставі митної декларації №UA209140/2020.002761 від 16.01.2020 року і декларації-інвойсу №А/2020/404 від 14.01.2020 року.

Апеляційний суд зазначає, що предметом спору в справі, що розглядається, не є підтвердження походження товару як такого, а також правильності та наявності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів та її складових, а правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Відповідно до ч.6 ст.32 Доповнення І до Регіональної конвенції якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Разом з тим, митний орган країни імпортера не повинен спростовувати походження товарів не з Європейського Союзу і не повинен доводити інше походження товарів, він лише приймає до уваги відомості уповноваженого органу країни експорту, вивезення та надалі вчиняє дії, передбачені Угодою, а саме - приймає рішення щодо правомірності надання суб`єкту господарювання певної преференції.

Матеріалами справи засвідчується, що відповідач був проінформований Державною митною службою України (листи від 20.05.2021 року, 29.06.2021 року, 15.07.2021 року) про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листів від 26.02.2021 року №0401-ІОА.4331.15.2020, від 13.05.2021 року №0401-ІОА.4331.32 do 121.2020, від 01.06.2021 року №0401-ІОА.4331.10.11.13.21.2021 в яких зазначено наступне.

Результат перевірки негативний. Документ (інвойс № VAT А/2020/404 від 14.01.2020) є автентичним, але експортер продукції, на яку поширюється цей документ, не подав на вимогу митних органів документи, що підтверджують статус походження відповідної продукції за принципом Додатка I до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Результат перевірки негативний. Документ (інвойс від 05.02.2019 №VAT А/2019/1639, від 28.02.2019 №VAT А/2019/3000, від 04.03.2019 №VAT А/2019/3217, від 05.02.2019 №VAT А/2019/1638, від 21.01.2019 №VAT А/2019/791, від 09.04.2019 №VAT А/2019/5188) є автентичним/вартість експортованих товарів не перевищила 6000 Євро, але експортер продуктів, на які поширюється цей документ, не подав на вимогу митних органів документи, що підтверджують статус походження відповідних товарів за принципом Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Результат перевірки негативний. Документ (інвойс від 28.06.2019 №VAT А/2019/9611, від 28.05.2019 №VAT А/2019/7834, від 23.04.2019 №VAT А/2019/5940) є справжнім, але вартість експортованих товарів перевищила 6000 Євро. У зв`язку з вищевикладеним, вищезазначена декларація про походження була зроблена експортером у несанкціонованому порядку, всупереч вимогам Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Результат перевірки негативний. Документ (інвойс від 08.08.2018 №VAT В/2018/213729, від 14.08.2018 №VAT В/2018/221898, від 09.04.2020 №VAT G/2020/129400) є справжнім, але вартість експортованих товарів перевищила 6000 Євро. У зв`язку з вищевикладеним, вищезазначена декларація про походження була зроблена експортером у несанкціонованому порядку, всупереч вимогам Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження та Протоколу І до Угоди Про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Результат перевірки негативний. Документ (інвойс від 28.02.2019 №VAT К/2019/53318) є автентичним/ вартість експортованих товарів не перевищила 6000 Євро, але експортер продуктів, на яку поширюється цей документ, не подав на вимогу митних органів документи, що надають статус походження відповідної продукції за принципом Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

У проаналізованих листах компетентного митного органу іноземної держави на виконання положень статті 32 Доповнення І "Щодо визначення поняття "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної Конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, наявний однозначний та чіткий висновок про негативний результат перевірки щодо запитуваних інвойсів.

Уповноваженим органом Республіки Польща підтверджено автентичність самого документа, що інвойси є достовірними (справжніми), однак товар не має підтвердженого преференційного походження з ЄС відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції Про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що чинним митним законодавством України та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу, у випадку отримання відповіді компетентного органу, за результатами перевірки документів про преференційне походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. Митному органу не надається повноважень, права діяти на власний розсуд за вказаних обставин, не надається право перевіряти додатково надану йому інформацію, не надано право здійснювати будь-які інші дії з цього приводу, не надано право оцінювати надану інформацію з будь-якого боку. Вказаний алгоритм дій контролюючого органу не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.

У випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган повинен, за відсутності виняткових обставин, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Тотожна правова позиція щодо правомірності ППР, винесених митними органами у зв`язку із не підтвердженням іноземними митними органами достовірності, в контексті норм Угоди документів, що були підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита, міститься в постановах Верховного Суду від 11.04.2022 у справі №260/2805/20, та від 11.08.2022 у справі №460/8509/21.

З урахуванням наведених вище висновків суду, апеляційний суд вважає безпідставними твердження про те, що лист уповноваженого органу Республіки Польща не можна вважати беззаперечним доказом порушення позивачем митних правил, оскільки предметом спору є правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

На переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин розглядуваної справи, враховуючи відсутність виняткових обставин, митний орган правомірно дійшов висновку про відмову позивачу в наданні права на преференції.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду враховує листи уповноваженого органу Республіки Польща про виправлення результату перевірки щодо трьох з розглядуваних чотирнадцятьох декларацій-інвойсів (від 08.08.2018 №VAT В/2018/213729, від 14.08.2018 №VAT В/2018/221898, від 09.04.2020 №VAT G/2020/129400), однак зазначає, що вказані інформаційні листи стосуються грошових сум вартості товарів (до 6000 Євро) і не спростовують висновків митного органу України та інформації компетентного органу Республіки Польща щодо статус походження відповідної товарної продукції (преференційного походження товарів).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначення ТОВ відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митного органу Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України, затвердженого Законом України № 584-VII від 19 вересня 2013 "Про Митний тариф України".

Зазначене вище відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 серпня 2022 у справі №460/8509/21.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що під час здійснення вказаної перевірки мова йдеться лише про те, що експортер повинен надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів. Він повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту чи вивезення вчинити такі дії.

Зокрема, відповідно до вимог ч.3 ст.22 Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, саме експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Враховуючи те, що експортерами в порушення вимог ст.22 Протоколу 1 Угоди не надано компетентному органу країни експорту відповідних документів, що підтверджують статус походження товару, митні декларації, складені на інвойсах не можуть бути прийнятими митним органом України як документ, що може бути наданий для підтвердження країни походження товару та бути підставою для звільнення від сплати ввізного мита під час митного оформлення такого товару.

При цьому, в даній спірній ситуації формальна наявність поданих до митного оформлення декларацій інвойсів, за видачу яких несуть відповідальність експортери, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування "преференційного походження" ввезених товарів та отримання пільги - тарифної преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію по сплаті ввізного мита за знижену рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами преференційного походження відповідно до положень вищезазначеної Угоди, а не покладатися на відповідальність експортера.

Статтею 266 МК України визначено обов`язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку встановленого цим Кодексом, та сплатити митні платежі.

Отже, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення, декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розмір належних до сплати податків.

У зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з декларування та визначення і сплати мита та податків, згідно вимог українського законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України, несе саме позивач, а тому саме імпортер, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

Таким чином, платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема здійснити декларування з застосуванням пільгової ставки ввізного мита у рамках режиму найбільшого сприяння та дотримання зазначених вище вимог законодавства, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що він діяв недобросовісно та без належної обачності з метою зменшення бази оподаткування.

Також варто зазначити, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених МК України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.

Таким чином, оскільки у відповідь на запит митного органу листами уповноваженого органу Республіки Польща від 26.02.2021 року №0401-ІОА.4331.15.2020, від 13.05.2021 року №0401-ІОА.4331.32 do 121.2020, від 01.06.2021 року №0401-ІОА.4331.10.11.13.21.2021 не підтверджено преференційне походження товару, ввезеного за митними деклараціями від 09.08.2018 року №UA209140/2018/153519 (інвойс від 08.08.2018 року №В/2018/213729, експортер, Sp.zo.o.), від 15.08.2018 року №UA209140/2018/155102 (інвойс від 14.08.2018 року №В/2018/221898, експортер, Sp.zo.o.), від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110200 (інвойс від 05.02.2019 року №А/2019/1639, експортер№O, Sp.zo.o.), від 08.02.2019 року №UA209140/2019/110204 (інвойс від 05.02.2019 року №А/2019/1638, експортер№O, Sp.zo.o.), від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117455 (інвойс від 28.02.2019 року №К/2019/53318, експортер, Sp.zo.o.), від 28.02.2019 року №UA209140/2019/117456 (інвойс від 28.02.2019 року №А/2019/3000, експортер ARTA№O, Sp.zo.o.), від 05.03.2019 року №UA209140/2019/118805 (інвойс від 04.03.2019 року №А/2019/3217, експортер№O, Sp.zo.o.), від 14.03.2019 року №UA209180/2019/015958 (інвойс від 21.01.2019 року №А/2019/791, експортер№O, Sp.zo.o.), від 10.04.2019 року №UA209140/2019/130551 (інвойс від 09.04.2019 року №А/2019/5188, експортер№O, Sp.zo.o.), від 25.04.2019 року №UA209180/2019/026577 (інвойс від 23.04.2019 року №А/2019/5940, експортер№O, Sp.zo.o.), від 30.05.2019 року №UA209140/2019/146007 (інвойс від 28.05.2019 року №А/2019/7834, експортер№O, Sp.zo.o.), від 02.07.2019 року №UA209140/2019/156348 (інвойс від 28.06.2019 року №А/2019/9611, експортер№O, Sp.zo.o.), від 16.01.2020 року №UA209140/2020/002954 (інвойс від 14.01.2020 року №А/2020/404, експортер№O, Sp.zo.o.), від 13.04.2020 року №UA209140/2020/032593 (інвойс від 09.04.2020 року №G/2020/129400, експортер, Sp.zo.o.), тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаного товару, а податкові повідомлення-рішення від 28.12.2021 року №0000098/7.4-19 та від 28.12.2021 року №0000099/7.4-19, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відтак, на думку суду, апелянт як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2021 №0000098/7.4-19 та №0000099/7.4-19.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року в адміністративній справі №380/2397/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 27.02.2023 року