Справа № 520/27073/21
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 лютого 2023 року № 520/27073/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 31.05.2019р. №-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік у розмірі 44178,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 31.05.2019р. №119642/1-5606-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2016 рік у розмірі 14726,17 грн., за 2017 рік у розмірі 14726,17 грн., разом - 29452,34 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 02.08.2019р. №-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік у розмірі 32171,22 грн., за 2018 рік у розмірі 32171,22грн., за 2019 рік у розмірі 96513,67 грн., разом - 160856,11 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними, а тому, підлягають скасуванню.

16.02.2022 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки при винесенні спірних рішень податковий орган діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення - рішення, як власнику нежитлових приміщень, за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 про визнання сум податкових зобов`язань ОСОБА_1 за платежем земельний податок з фізичних осіб (код платежу 18010700) за податкові періоди: 2016., 2017р., 2018 р., 2019р., а саме: податкове повідомлення - рішення від 31.05.2019р. №-2030. яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік у розмірі 44178,50 грн.; податкове повідомлення - рішення від 31.05.2019р. №119642/1-5606-2030. яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2016 рік у розмірі 14726,17 грн., за 2017 рік у розмірі 14726,17 грн.. разом - 29452,34 грн.; податкове повідомлення - рішення від 02.08.2019р. №-2030. яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік у розмірі 32171.22 грн., за 2018 рік у розмірі 32171,22грн., за 2019 рік у розмірі 96513.67 грн., разом - 160856,11 грн.

Загальна сума податкового зобов`язання із земельного податку за вищевказаними податковими повідомлення - рішення складає 234486,95 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Стаття 270 ПК України закріплює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України також визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

В підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті14 ПК України).

Таким чином, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказаними нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Як вже зазначалося вище, приписи пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначають, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу на те, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Як зазначено представником відповідача у відзиві на позовну заяву земельний податок з фізичних осіб до 01.01.2020 рік визначено позивачу відповідно до наступних положень. Пунктом 1.1 додатку 2 рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18 "Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори в м. Харкові" по місту Харкову, де зазначено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено становить 3 % від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (Км 2), за квадратний метр бази оподаткування. Також, представник податкового органу вказав, що рішенням 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 №1474/19 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2018" визначено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова в розмірі 639,78 грн. Коефіцієнти, що характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф), визначені в додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 з 17.07.2018 застосовується із значенням 3,0. Інформація щодо застосування зональних коефіцієнтів Км2 та опис меж економіко-планувальних зон м. Харкова також визначена в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2018, що затверджена рішенням 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 № 1474/19 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2018". Також, відповідач зазначив, що, ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, становить 1,5 % від їх нормативної грошової оцінки.

За таких обставин, відповідачем для обчислення податку на землю з фізичних осіб не використовувалась інформація центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 по справі № 826/14191/16.

Згідно положень ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Отже, розрахункова площа земельної ділянки стосовно якої контролюючим органом здійснюється нарахування податкового зобов`язання з земельного податку, повинна бути визначена пропорційно до частки нежитлових приміщень позивача в загальній площі нежитлової будівлі та не може дорівнювати загальній площі нежитлових приміщень позивача.

Для визначення площі земельної ділянки, щодо якої здійснено розрахунок величини земельного податку, необхідно з`ясувати наступне: загальну площу нежитлової будівлі, загальну площу земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля та здійснити розрахунок площі частки земельної ділянки, якою користується позивач, пропорційно до частки його нежитлових приміщень в загальній площі нежитлової будівлі.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 позивачу належить на праві власності лише частина нежитлових приміщень.

Проте, в порушення п. 286.6 ст. 286 ПК України податковим органом при розрахунку податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб взято загальний розмір площі нежитлових приміщень. Відповідачем не надано ані акту визначення меж та площі земельних ділянок, ані розрахунку визначення частки нежитлових приміщень позивача в нежитлових будівлях, ані площі земельних ділянок, якими позивач користується, пропорційно до її частки в нежитлових будівлях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем обґрунтованості формування суми оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір належить розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області:

від 31.05.2019р. №-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2019 рік у розмірі 44178,50 грн.;

від 31.05.2019р. №119642/1-5606-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2016 рік у розмірі 14726,17 грн., за 2017 рік у розмірі 14726,17 грн., разом - 29452,34 грн.;

від 02.08.2019р. №-2030, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік у розмірі 32171,22 грн., за 2018 рік у розмірі 32171,22грн., за 2019 рік у розмірі 96513,67 грн., разом - 160856,11 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2344 (дві тисячі триста сорок чотири) грн. 90 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.