Справа № 380/15996/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15996/22 пров. № А/857/17851/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року про повернення позовної заяви (суддя Гулик А.Г., м.Львів) у справі № 380/15996/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчити дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2022 року, поштовими засобами зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористані 60 днів відпустки при звільненні; визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та не виплати йому матеріальної допомоги у 2005, 2006, 2007 роках, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008 та 2009 роки; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані 60 днів відпустки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції 18.08.2017; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати і виплатити матеріальну допомогу у 2005, 2006, 2007 роках, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2008 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2008 та 2009 роки у розмірі місячного грошового забезпечення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву повернено.

Позивач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що предмет позову встановлено 06.10.2022, після отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені, тобто з дня отримання особових карток грошового забезпечення в ГУМВСУ у Львівській області.

Покликається на введення воєнного стану в Україні, як поважна причина для поновлення строку на звернення до суду.

Просить скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до першої інстанції.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишено без руху.

Позивача зобов`язано у строк, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, подати уточнену позовну заяву, в якій вказати позовні вимоги до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області; належним чином засвідчити копію наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.08.2017 № 634 о/с, на який позивач покликається у позовній заяві; заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні причини, що зумовили пропуск цього строку, а також докази на підтвердження існування таких обставин.

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 поштовими засобами зв`язку (зареєстровано 25.11.2022) на виконання зазначеної вище ухвали суду першої інстанції, подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 13 25), а саме:

- уточнену позовну заяву, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористані 60 днів відпустки при звільненні; визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати йому матеріальної допомоги у 2005, 2006, 2007 роках, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008 та 2009 роки; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані 60 днів відпустки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції 18.08.2017; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати і виплатити матеріальну допомогу у 2005, 2006, 2007 роках, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2008 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2008 та 2009 роки у розмірі місячного грошового забезпечення на день звільнення з Національної поліції 18.08.2017;

- завірену копію наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.08.2017 № 634 о/с;

- заяву (клопотання) про поновлення строку звернення до суду. Заява обґрунтована тим, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022), яка передбачала право працівника у разі порушення законодавства про оплату праці звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскарженою ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року суд першої інстанції відмовив в поновленні строку звернення до суду з підстав того, що місячний строк звернення до суду сплив 07.12.2015. При цьому позивач як на обставину для поновлення строку звернення до суду посилається на подання запиту, відповідь на який він отримав 06.10.2022. На переконання судді, вказана обставина виникла поза межами місячного строку та не може вважатися об`єктивною і непереборною у розумінні прецедентної практики ЄСПЛ, що, у свою чергу, виключає можливість поновлення пропущеного строку.

Судом відхилено посилання позивача на те, що зверненню до суду з цим позовом перешкоджало введення в Україні правового режиму воєнного стану, адже такий введений в Україні з 24.02.2022, тобто більш, ніж через 6 років після звільнення позивача зі служби. Також суд звертає увагу на те, що позивач жодним чином не обґрунтував яким чином вплинуло на реалізацію його права на звернення до суду, запровадження правового режиму воєнного стану в Україні. Посилання позивача на запровадження правового режиму воєнного стану в Україні як на перешкоду для звернення до суду має загальний та абстрактний характер, не пов`язаний із конкретними обставинами, а тому само по собі не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу Головного управління МВС України у Львівській області від 06.11.2015 № 876 о/с «По особовому складу» позивача звільнено у запас з 06.11.2015 з подальшим переходом на службу в Національній поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.08.2017 № 634 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 18.08.2017.

Згідно з частиною першою третьою статтею 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Правове регулювання поновлення процесуального строку регулюється і частиною 1, 3 та 6 статті 121 КАС України. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду. Строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовні вимоги у даному спорі стосуються нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки та матеріальної допомоги за 2005, 2006, 2007 роки, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008 та 2009 роки.

З оскаржуваної ухвали убачається, що суд першої інстанції зазначає, що на спірну правову ситуацію поширюються приписи спеціального процесуального законодавства, а саме частини 5 статті 122 КАС України, а не норма статті 233 КЗпП України, за змістом яких для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. При цьому покликається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 713/4010/13-ц.

Надалі, суд першої інстанції покликається на те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 9901/929/18 та від 14 січня 2021 року у справі № 9901/584/19).

Щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, то колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з міліції - 06.11.2015) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на момент подання позовної заяви, відбулася зміна законодавства у частині строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема, щодо питань стягнення заробітної плати.

Так, Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно нової редакції ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком, що спростовує твердження позивача.

За правилами частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, зокрема, вирішення судом питання щодо дотримання строків звернення до суду та відкриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вимоги частини 3 статті 3 КАС України, до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк, передбачений приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є спеціальною нормою.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги висновок суду першої інстанції, що місячний строк звернення до суду сплив 07.12.2015. При цьому позивач як на обставину для поновлення строку звернення до суду посилається на подання запиту, відповідь на який він отримав 06.10.2022, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із запитами до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області. У відповідях від 14.07.2022 № К-148/13-2022, від 22.08.2022 № К-198/05/13-2022, від 28.09.2022 № К-232/13-2022 позивача повідомлено, що термін зберігання запитуваних ним документів 5 років, а тому надати довідку про кількість невикористаних відпусток за період з 16.03.2005 по 06.11.2015 неможливо.

Листом ГУ НП у Львівській області від 06.10.2022 № К-250/Зі/13-2022 позивачу надано копії його особових карток за період з 2005 по 2015 роки, з яких, на його думку вбачається неправильне нарахування та невиплата компенсації за невикористані 60 днів відпустки, матеріальної допомоги у 2005, 2006, 2007 роках, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2008, 2009 роки, а, відтак, вважає, що про порушення своїх прав він дізнався з моменту отримання згаданого листа.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

Таким чином, право на отримання спірних коштів у позивача виникло при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ (06.11.2015) і лише через сім років розпочав активні дії щодо ознайомлення з особовими картками.

Оскільки чинне нормативно-правове регулювання, надає підстави для висновку, що на момент звернення до суду з цим позовом (03.11.2022), у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, у тому числі щодо спорів про належні до виплати суми заробітної плати (грошового забезпечення) та інші виплати, пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, встановлюється місячний строк передбачений КАС України.

Щодо покликання скаржника на те, що зверненню до суду з цим позовом перешкоджало введення в Україні правового режиму воєнного стану, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач жодним чином не обґрунтував яким чином вплинуло на реалізацію його права на звернення до суду, запровадження правового режиму воєнного стану в Україні. Посилання позивача на запровадження правового режиму воєнного стану в Україні як на перешкоду для звернення до суду має загальний та абстрактний характер, не пов`язаний із конкретними обставинами, а тому само по собі не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, необхідно враховувати інтенсивність бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться учасник справи (його представник), при цьому суд має дотримуватися балансу між безпекою учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЕREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE №116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO №23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у встановлений законом строк, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.2 ст.123 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 380/15996/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула