Справа № 500/1799/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1799/20 пров. № А/857/15778/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника відповідача Оленяка В. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року (прийняте у м. Тернополі суддею Дерех Н. В.; складене у повному обсязі 29 вересня 2022 року) в адміністративній справі № 500/1799/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі також - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, Головне управління, відповідач) від 18.06.2020 № 374-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді завідувача сектора запобігання та протидії корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області;

- стягнути з ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.06.2020 по дату ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 18 червня 2020 року № 374-к його звільнено з посади завідувача сектору запобігання та протидії корупції Головного управління у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Проте, ані оспорюваний наказ про звільнення, ані документи, які стали підставою для видачі цього наказу, на його думку, не містять обґрунтування в чому полягала невідповідність позивача займаній посаді. Також в оспорюваному наказі відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що він не зміг забезпечити належного виконання покладених на нього службових обов`язків. При цьому, відповідач у день призначення його на посаду не ознайомив його з посадовою інструкцією. Тому вважає, що затверджені завдання на строк його випробування не могли відповідати його посадовим обов`язкам. Наведене, на переконання позивача, дає підстави стверджувати, що спірний наказ про його звільнення є необґрунтованим, безпідставним, і, як наслідок, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

А постановою Верховного Суду від 30.06.2022 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року було скасовано і направлено адміністративну справу № 500/1799/20 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховний Суд вказав, що суди обмежились посиланням на зазначення у Положенні про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління загальних завдань Сектору та вимог функціональних (посадових) обов`язків завідувача сектору запобігання та виявлення корупції, проте не дослідили обсяг посадових обов`язків за посадою, яку займав позивач, та чи відповідали надані позивачу завдання на час випробувального терміну його посадовим обов`язкам.

Більше того, суди попередніх інстанцій не встановили, які саме завдання були надані позивачу на час випробування, а також не встановили обставини, на підставі яких відповідач прийняв рішення про невідповідність позивача займаній ним посаді, з посиланням на відповідні докази, а також у чому саме полягало негативне виконання позивачем доручених йому завдань.

За результатами нового розгляду рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 18.06.2020 № 374-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору запобігання та протидії корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 278 888 грн 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.06.2020 по 23.09.2022, провівши необхідні відрахування.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору запобігання та протидії корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області звернуто до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення з ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування фактичних обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та з урахування висновків Верховного Суду від 30.06.2022 та вимог статті 353 і частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),

Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що передусім, суд першої інстанції не дослідив обсяг посадових обов`язків за посадою завідувача сектора запобігання та протидії корупції Головного управління, яку займав позивач, та чи відповідали надані позивачу завдання на час випробувального терміну його посадовим обов`язкам. Водночас, Головне управління в запереченнях, поданих до суду першої, провело такий аналіз та звернуто увагу на те, що посадова інструкція розробляється лише на деталізацію Положення про Сектор та не може суперечити останньому. Відповідно Завдання розроблені з урахуванням вимог Положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, згідно оголошених умов конкурсу, а на підтвердження відповідності Завдань функціям та завданням Сектору запобігання та виявлення корупції навело порівняльну таблицю.

Тому, твердження суду першої інстанції про те, що відсутність належним чином підписаної посадової інструкції унеможливлює встановлення співмірності обсягу посадових обов`язків за посадою, яку займав позивачу та чи відповідали надані позивачу завдання на час випробувального терміну його посадовим обов`язкам, та, як наслідок, висновку про невідповідність працівника займаній посаді, є хибним. Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що такі Завдання відповідають повноваженням завідувача Сектору.

Вказує, що докази щодо підтвердження правомірності своїх дій та рішень надані Головним управлінням до суду першої інстанції. Проте, суд першої інстанції не взяв такі до уваги, чим порушив вимоги КАС України щодо з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, незважаючи на належні докази, які надані відповідачем і не спростовані позивачем в ході судового розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача в режимі відеоконференції з власних технічних засобів не зміг зайти в систему відеоконферензв`язку під час розгляду цієї справи; додаткових клопотань та заяв не подавав, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, наказом Головного управління від 25 березня 2020 р. № 134-к ОСОБА_1 було призначено з 06 квітня 2020 року на посаду завідувача сектором запобігання та виявлення корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області з встановленням випробувального терміну строком три місяці.

Підставами для прийняття цього наказу були: заява ОСОБА_1 від 24.03.2020, Витяг з протоколу конкурсної комісії від 09.01.2020 № 3, наказ від 22.01.2020 № 30-к «Про визначення переможців конкурсу на зайняття посад державної служби», довідка про результати спецперевірки від 05.03.2020 № 57, погодження Держгеокадастру від 20.03.2020 № 22-28-0.12-2854/2-20.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 18.06.2020 № 374-к «Про звільнення ОСОБА_1 » останнього було звільнено з посади завідувача сектору запобігання та виявлення корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді.

Цей наказ було прийнято на підставі погодження Держгеокадастру № 22-28-0.12-5275/2-20 від 10.06.2020, попередження про звільнення від 11.06.2020 № 1140/3-20-0.1.

Вважаючи, що його було звільнено із займаної посади протиправно, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що завдання, які встановлені позивачу на термін випробування, повинні відповідати його посадовим обов`язкам, які мали б бути визначені у затвердженій посадовій інструкції.

Проте, в ході розгляду справи встановлено, що у день призначення, 06 квітня 2020 року, Управління персоналом Головного управління не ознайомило позивача під підпис із посадовою інструкцією, що не заперечується відповідачем в цій справі.

Визначення завдань без затвердження посадової інструкції, на думку суду, свідчить про порушення відповідачем права позивача, передбаченого пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу», яким передбачено, що державний службовець має право на чітке визначення посадових обов`язків.

Суд не взяв до уваги твердження відповідача про наявність посадових обов`язків в Умовах проведення конкурсу на посаду державного службовця категорії "Б" - завідувача Сектором запобігання та виявлення корупції, з якими ознайомлений позивач, оскільки наявність посадових обов`язків в Умовах конкурсу не є тотожним поняттю посадової Інструкції і крім того, позивач з Умовами конкурсу не був обізнаний під особистий підпис.

А відсутність належним чином підписаної посадової інструкції унеможливлює встановлення співмірності обсягу посадових обов`язків за посадою, яку займав позивач, та чи відповідали надані позивачу завдання на час випробувального терміну його посадовим обов`язкам, та, як наслідок, висновку про невідповідність працівника займаній посаді.

Крім цього, пунктом 100 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 55 від 17.01.2018 (далі - Типова інструкція), передбачено, що у кожному пункті наказу (розпорядження) з кадрових питань зазначається підстава для його видання.

Проте, у спірному випадку вимоги п. 100 Типової інструкції Відповідачем виконано не було, адже ні погодження Держгеокадастру від 10.06.2020 № 22-28-0.12-5275/2-20 ні попередження про звільнення від 11.06.2020 № 1140/3-20-0.1 не містять відомостей про обґрунтовані підстави для прийняття рішення про звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої стаття 87 Закону України «Про державну службу».

Вирішуючи спір, суд також взяв до уваги доповідні записки, надані позивачем на адресу в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 21.04.2020, 04.06.2020, 11.06.2020, 18.06.2020, які свідчать про виконувану ним роботу під час випробувального терміну, при тому, що належних, достатніх, доказів, на підставі яких відповідач прийняв рішення про невідповідність позивача займаній ним посаді, а також у чому саме полягало негативне виконання позивачем доручених йому завдань, судом не здобуто, та учасниками справи суду не подано.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулює Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 3 частини другої статті 3 цього Закону).

Частиною першою статті 7 Закону № 889-VIIІ наведено основні права державного службовця, зокрема, право на чітке визначення посадових обов`язків (пункт 2).

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 31 Закону № 889-VIIІ, якою встановлено порядок призначення на посаду державної служби, на посаду державної служби призначається переможець конкурсу.

Рішення про призначення приймається, зокрема:

на інші посади державної служби категорій "Б" і "В" - керівником державної служби, якщо інше не передбачено законом.

Служба управління персоналом у день призначення особи на посаду державної служби організовує складення Присяги державного службовця особою, яка вперше призначена на посаду державної служби, а також ознайомлює державного службовця під підпис із правилами внутрішнього службового розпорядку та посадовою інструкцією.

За приписами частин першої - третьої, шостої статті 35 Закону № 889-VIIІ в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим.

На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату.

Випробування встановлюється строком від одного до шести місяців.

Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Також відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Порядок випробування при прийнятті на роботу визначений статтею 26 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за приписами частини першої якої при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Судом встановлено, що в день призначення, 06 квітня 2020 року, позивачу було доведено до відома Управлінням персоналу Правила внутрішнього службового розпорядку, що підтверджується особистим підписом позивача в Особовій картці державного службовця (п. 15.5.3) та положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, затверджене наказом Головного управління від 05 січня 2017 року № 1-к.

Також позивачу були надані для ознайомлення завдання на час випробувального терміну на посаді завідувача сектору запобігання та виявлення корупції, затверджені в.о. начальника Головного управління Таванцем С. М.

Із завдання на час випробувального терміну на посаді завідувача Сектору запобігання та виявлення корупції ОСОБА_1 , затвердженого в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області 06.04.2020, позивачу поставлені такі завдання:

- організація та проведення на постійній основі заходів з підвищення рівня інформованості працівників щодо обмежень, вимог та заборон, встановлених Законом України "Про запобігання корупції", змін в антикорупційному законодавстві, роз`яснень і методичних рекомендацій Національного агентства з питань запобігання корупції. У тому числі здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства, шляхом опрацювання організаційно розпорядчих документів Головного управління щодо наявності корупційних ризиків та відповідності законодавству - 06.04.2020 - 06.07.2020;

- вжиття заходів щодо виявлення конфлікту інтересів та його врегулювання відповідно до вимог Закону України "Про запобігання корупції", шляхом проведення круглого столу, селекторної наради, або навчального семінару для ознайомлення працівників Головного управління з Методичними рекомендаціями з врегулювання конфлікту інтересі у діяльності працівників Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області та осіб, які входять до складу колегіальних органів Головного управління - травень 2020;

- продовження проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи на черговому етапі декларування. Проведення перевірки факту подання/неподання державними службовцями всіх структурних підрозділів Головного управління декларацій, відповідно до вимог Закону України "Про запобігання корупції" - до 01.06.2020.

Проте, у день призначення, 06 квітня 2020 року, Управління персоналом Головного управління не ознайомило позивача під підпис із посадовою інструкцією, що не заперечується відповідачем.

Під час перебування на посаді, позивач з метою приведення у відповідність Положення про очолюваний підрозділ ініціював відповідні зміни, як наслідок, 20 травня 2020 року Головним управлінням прийнято наказ за № 100 «Про затвердження Положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області».

Як видно з листа ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області № 21-19-0.1-3292/2-20 від 03.06.2020 «Щодо погодження звільнення завідувача Сектором запобігання та виявлення корупції» з метою встановлення ділових та професійних якостей ОСОБА_1 щодо його відповідності займаній посаді керівник Головного управління регулярно здійснював постійних аналіз щодо виконання поставлених завдань та надавав відповідні доручення. Зазначено, що доручення виконувалися не в повному обсязі, при виконанні прослідковувалась відсутність аналізу діяльності Головного управління в межах визначених повноважень, що вказує на відсутність організаційних здібностей.

У вказаному погодженні в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області дійшов висновку про те, що позивач під час проходження випробувального терміну не зарекомендував себе особою, яка відповідає вимогам щодо зайняття посади завідувача Сектором запобігання та виявлення корупції. Відтак, на адресу начальника управління запобігання та виявлення корупції Держгеокадастру внесено на розгляд пропозицію щодо погодження звільнення ОСОБА_1 із займаної посади до закінчення випробувального терміну у зв`язку із невідповідністю його займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Надалі, листом Держгеокадастру від 10.06.2020 № 22-28-0.12-5275/2-20 погоджено звільнення позивача із займаної посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді.

А 10.06.2020 в.о. начальника Головного управління Безкоровайним З. Г. затверджено зміни до пункту 2 Завдань, зокрема, вжиття заходів щодо виявлення конфлікту інтересів та його врегулювання відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» шляхом проведення круглого столу, селекторної наради, або навчального семінару для ознайомлення працівників Головного управління з Методичними рекомендаціями з врегулювання конфлікту інтересів у діяльності працівників Головного управління у Тернопільській області та осіб, які входять до складу колегіальних органів Головного управління - до 20.06.2020. Підставою внесення змін слугувала доповідна записка позивача від 04 червня 2020 року № 1045/3-20-0.15 стосовно інформування про виконання завдання на час випробувального терміну на посаді завідувача.

11.06.2020 Головне управління, в порядку частини шостої статті 35 Закону № 889-VIII, попередило позивача про майбутнє звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, після чого 18.06.2020 позивача звільнено із займаної посади та проведено фінансовий розрахунок згідно з оскаржуваним в цій справі наказом.

За змістом норм Закону № 889-VIIІ, зокрема його статті 35, у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. Випробувальний строк установлюється для того, щоб особа проявила свої професійні якості на новій посаді, показала себе як кваліфікований і відповідальний працівник, а тим більше як керівник. Водночас, у разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

Разом з тим, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Тобто для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постановах від 12.03.2020 у справі № 809/1157/17, від 14.04.2020 у справі № 540/743/19, від 22.04.2020 у справі № 2140/1369/18.

Зі змісту норм Закону № 889-VIII випливає, що випробувальний строк власне і надається для того, щоб особа проявила себе на новопризначеній посаді в усіх аспектах як кваліфікований і відповідальний працівник і для висновку про невідповідність особи займаній посаді відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» достатньо того, щоб цей висновок суб`єкта призначення був належно обґрунтований і відображений у відповідних документах.

Проте, фактичні підстави невідповідності позивача займаній посаді у попередженні про звільнення не були зазначені, лише повідомлено про встановлення невідповідності займаній посаді у межах визначених повноважень; не зазначено - ким саме та яким чином встановлено невідповідність позивача займаній посаді, і в чому вона полягає.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 817/892/18 з метою захисту державного службовця від безпідставного припинення відносин державної служби, попередження про звільнення має містити підстави невідповідності позивача посаді, а також ким саме та яким чином встановлено невідповідність посаді, в чому така невідповідність полягає. Такий висновок було зроблено з огляду на те, що наслідком непроходження випробувального строку в разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді упродовж строку випробування є припинення державної служби шляхом звільнення.

Також відповідач не здійснював фіксування самого факту того, що позивач не впорався зі своїми посадовими обов`язками або неналежним чином поставився до них саме в результаті недостатності своєї кваліфікації.

Невідповідність через недостатню кваліфікацію це неякісне виконання роботи чи неналежне виконання трудових обов`язків за умови, що вони викликані недостатньою кваліфікацією.

Вина співробітника у такому неналежному виконанні обов`язків повинна бути відсутня.

Якщо співробітник, наприклад, свідомо відмовляється працювати він порушує трудову дисципліну.

Проте, відповідачем не було відібрано письмових пояснень у ОСОБА_1 про причини допущених ним, на думку відповідача, порушень, що знайшло своє підтвердження в усних поясненнях представника відповідача в ході розгляду справи по суті.

При тому, як пояснили позивач та його представник, певні завдання не були виконані ним з об`єктивних причин.

Що стосується шести аргументів, якими відповідач обґрунтовує звільнення позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Із аналізу завдань на час випробувального терміну видно, що виконання першого пункт (виконання якого було викладене в доповідній записці від 22.04.2020) знаходиться поза межами посадових обов`язків відповідача, а відтак покликання на невиконання цього пункту не може бути підставою для звільнення позивача через недостатню кваліфікацію.

Також із доповідної записки видно, що позивачем здійснювалося опрацювання організаційно-розпорядчих документів Головного управління щодо наявності корупційних ризиків та відповідності законодавству шляхом візування проєктів наказів, було розроблено наказ № 95 від 08.05.2020, заплановано певні заходи; про виконання організаційних заходів було поінформовано керівництво відповідача доповідною запискою № 1246/3-20-0.15.

Крім того, встановлено, що керівника було повідомлено про неможливість проведення круглого столу або навчального семінару у травні 2020 року в зв`язку з епідеміологічною ситуацією, проте керівник наголосив саме на проведенні цих заходів. У зв`язку з цим було підготовлено доповідну записку від 04.06.2020 щодо проведення такого заходу дистанційно, зокрема, з допомогою відеозв`язку та зміну строків виконання цього завдання.

Відповідно до цієї доповідної записки керівник відповідача погодився з таким і змінив термін виконання п. 2 завдання до 06.07.2020, у зв`язку з чим позивачем було запроповновано в доповідній записці провести таку нараду 17.06.2020, про що керівником було видане відповідне доручення.

Також позивачем було проведено розгляд 10 повідомлень про конфлікти інтересів, які надалі були урегульовані наказами відповідача.

Щодо непроведення в повній мірі інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо своєчасності подачі декларацій за 2019 рік не спростовано доводи позивача про те, що ситуація не була критичною і перебувала під його контролем, позаяк до кінця граничного строку ще було 7 днів і ним здійснювались постійні нагадування щодо подачі декларацій; також проводилось консультування з цього питання, а за наслідками декларування 2020 року всі працівники подали декларації.

З приводу підготування двох доповідних записок про відкриття дисциплінарних проваджень щодо врегулювання конфлікту інтересів позивач пояснив, що на час надсилання доповідних записок не зміг перевірити відповідну інформацію, позаяк у нього був обмежений доступ до перегляду документів в системі електронного документообігу «ДОКПРОФ»; через вказану обставину він також здійснив виконання доручення Держгеокадастру від 19.05.2020 № 22-28-0.12-4513/2-20.

Жодними доказами не підтверджена й інформація про зверхнє спілкування позивача з працівниками відповідача, при тому, що таке не пов`язане із виконанням Завдання на випробувальний термін.

Крім того, відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, не надано до суду відповідних доказів, які б спростовували вказані доводи позивача.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як правильно зазначив суд першої інстанції у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника дійде негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

Випробувальний строк власне і надається для того, щоб особа проявила себе на новопризначеній посаді в усіх аспектах як кваліфікований і відповідальний працівник. Те, наскільки добре державний службовець справляється зі своїми обов`язками, оцінює насамперед суб`єкт призначення. Водночас, для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року (справа № 809/1157/17), від 22 квітня 2020 року (справа № 2140/1369/18), від 16 жовтня 2020 року (справа № 489/548/17).

Також, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанови Верховного Суду від 8 жовтня 2020 року у справі № 817/3203/15, від 27 травня 2020 року у справі № 817/44/17)

Згідно постанови Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 826/13700/18 висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Відтак оцінку тому, наскільки добре державний службовець виконує свої обов`язки здійснює, насамперед, суб`єкт призначення. Водночас для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Отже, суб`єкт призначення, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що відповідачем порушено встановлений Законом № 889-VІІІ порядок звільнення позивача з державної служби з підстав невідповідності державного службовця займаній посаді, що має наслідком скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому суд правильно визначив розмір середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2, абзацу третього пункту 3 та пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, відповідно до днів вимушеного прогулу та довідки від 07.12.2020 № 48:

491,00 грн Ч 568 днів = 278 888,00 грн.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали у вказаній постанові достатню оцінку.

Доводи, які наводяться скаржником в апеляційній скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення та не спростовують висновків суду першої інстанції і встановлених обставин справи.

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року в адміністративній справі № 500/1799/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 27 лютого 2023 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду