Справа № 520/1451/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 р. №520/1451/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Літвіщенко Д.О.;

представника позивача, Тимошенко Н.І.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: - визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ХК28924/1185/НД/АВ/ТД-ФС від 21.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 120000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що оспорюване рішення є протиправним, оскільки вона не порушила вимоги трудового законодавства в частині допуску до роботи найманих працівників без належного оформлення трудових відносин. Висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами, а з зазначеними у акті інспекційного відвідування фізичними особами було укладено цивільно-правові договори. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 року відкрито провадження по справі. Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що факт порушення позивачем вимог законодавства про працю доведений належними доказами, а саме відеозаписом, письмовими поясненнями осіб, опитаних під час інспекційного відвідування, а тому постанова про застосування штрафу прийняті правомірно, в межах повноважень та спосіб встановлений законом.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з обґрунтуванням відповідача щодо підстав прийняття постанови, вказує, що вимоги припису виконала у встановлений строк, а саме 13.07.2021 було укладено з працівникам трудові договори, натомість відповідач протиправно розглянув справу без врахування зазначених обставин. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в ньому. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову, відзиву на нього, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності є обслуговування напоями, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 16). До Головного управління Держпраці у Харківській області надійшов лист від Головного управління ДПС у Харківській області від 01.06.2021 № 13128/5/20-40-07-10-14, з повідомленням про можливе порушення підприємцем вимог законодавства про працю, а саме допуску до роботи працівників без офіційного працевлаштування.

На підставі листа Головного управління ДПС у Харківській області від 01.06.2021 № 13128/5/20-40-07-10-14 наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 01.06.2021 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_2 та за фактичним місцем здійснення господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_3 . призначено проведення заходів державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю діяльності.

02.06.2021 Головним управлінням Держпраці у Харківській області, на підставі наказу від 01.06.2021 та направлення № 02.03-03/231 від 01.06.2021 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання законодавства про працю.

Направлення № 02.03-03/231 від 01.06.2021 та вимога про надання документів від 02.06.2021 №ХК 28924/1185/НД була вручена представнику ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 під підпис. Під час інспекційного відвідування позивач надав письмові пояснення та копії документів, а саме: виписку з ЄДРПОУ, паспорт та картку платника податків, договір підряду №1 від 01.06.2021, договір міни (бартеру) №1 від 01.01.2021.

За результатами інспекційного відвідування складено акт № ХК28924/1185/НД/АВ від 15.06.2021 з відміткою про застосування засобів відео фіксації та припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ХК28924/1185/НД/АВ/П від 15.06.2021 (а.с. 31-37). В акті зазначено, що у ході проведення інспекційного відвідування 02.06.2021 інспекторами праці встановлено факт виконання робіт працівниками на користь ФОП ОСОБА_1 , а саме: - ОСОБА_4 в кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою АДРЕСА_4 , яка під час інспекційного відвідування знаходилась за барною стійкою та повідомила що працює у даному закладі барменом у ФОП ОСОБА_1 з початку року з режимом роботи з 8:00 години ранку до 10:00 години вечора, тиждень через тиждень без офіційного працевлаштування, також повідомила що з ФОП ОСОБА_1 ніяких договорів не укладала (пояснення були зафіксовані відеотехнікой). - ОСОБА_5 у закладі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_5 . 3-й мікрорайон, яка під час інспекційного відвідування знаходилась за барною стійкою та повідомила що прийшла на підміну бармена у ФОП ОСОБА_1 з 8:00 годин ранку перший день з погодинною оплатою праці (пояснення були зафіксовані відеотехнікой).

Акт інспекційного відвідування та припис направлені відповідачем суб`єкту відвідування засобами поштового зв`язку 16.06.2021, що підтверджується описом вкладення поштового листа та конвертом (а.с. 28-27).

21.07.2021 Головним управлінням Держпраці у Харківській області прийнято постанову № ХК28924/1185/НД/АВ/ТД-ФС від 21.07.2021 року, якою притягнуто до відповідальності ФОП ОСОБА_6 за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України у вигляді штрафу в розмірі 120000 грн.

Не погоджуючись постановою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у ч. 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу. Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані "Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб , які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з абз. 1 Постанови КМ України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Укладення трудового договору передбачено у ст. 24 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу

З аналізу наведених норм, слідує, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 14.05.2020 у справі № 640/1099/19, від 07.04.2021 у справі № 580/1823/19, від 22.07.2021 у справі № 360/1955/19, від 30.08.2022 у справі 520/6310/19, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом. Суд зазначає, що фактичною підставою притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, слугував відображений в акті факт допуску ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору. Зазначене порушення встановлено інспекторами праці в результаті отриманих пояснень від вказаних осіб. Під час розгляду справи позивач пояснила, що нею було укладено договори цивільно-правового характеру з громадянками: ОСОБА_4 договір міни (бартеру) №1 від 01.01.2021 та ОСОБА_5 договір підряду №1 від 01.06.2021. Дослідивши зміст договору міни (бартеру) №1 від 01.01.2021, судом встановлено, що умовами договору ФОП ОСОБА_1 зобов`язана, в межах строку дії договору, надати ОСОБА_4 послугу відповідно до специфікації № 1 (поклейка шпалер у спальній кімнаті), а ОСОБА_4 зобов`язана, в межах строку дії договору, надати ФОП ОСОБА_1 послугу відповідно до специфікації № 2 (викладання товарів на полиці та у холодильні камери у торговій залі; сортування товару за найменуванням у побутовому приміщенні торгової зали). Послуги надаються сторонами після заявлення сторонами вимоги щодо часу і місця надання послуг. Відповідно до п. 1.2 цього договору договір є безоплатним. Дослідивши зміст договору підряду №1 від 01.06.2021 укладений між позивачем та ОСОБА_5 , судом встановлено, що предметом є виконання робіт з підвищення рівня результату продажів товару згідно асортименту в торговому приміщенні замовника в період строку дії цього договору, але в будь-який момент (на розсуд Виконавця), попередивши Замовника про таке за добу до початку виконання робіт, а замовник зобов`язується приймати виконати належним чином роботи та оплачувати їх вартість відповідно до умов цього договору. Пунктом 1.3 договору підряду визначено перелік робіт, якими є реалізація товарів згідно асортименту, викладка товарів на торгові полці, складання проекту планограми для підвищення результатів продажів. Вартість робіт за цим Договором встановлюється у розмірі 10% від вартості реалізованих товарів (п. 3.2 Договору).

Факт належного надання робіт фіксується в акті приймання передачі виконаних робіт (п. 4.1. Договору).

Отже, суд зазначає, що предметом договорів є процес праці, при цьому в договорах не вказується кінцевий результат послуг із зазначенням кількісних та якісних показників, після досягнення (виконання) яких договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто зазначені договори не мають на меті досягнення кінцевого результату, не містять переліку та об`єму певних робіт, умов оплати та ціни робіт, або суми винагороди або кошторису. Зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Також суд приймає до уваги те, що позивачем не було надано акт приймання передачі виконаних робіт, який прямо передбачений договором підряду.

Суд наголошує на тому, що дії позивача щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правового договору перешкоджає реалізації правам фізичних осіб на працю, гарантованого Конституцією України та Кодексом законів про працю України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічно оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18 листопада 2021 року по справі №160/2387/19.

Також суд бере до уваги те, що під час проведення інспекційного відвідування зафіксовані факти знаходження громадянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за барними стійками закладів, які повідомили що працюють барменами у ФОП ОСОБА_1 . Так, громадянка ОСОБА_4 у ході спілкування повідомила, що ніяких договорів не укладала, що було зафіксовано відеотехнікою.

Вказані обставини ставлять під обґрунтований сумнів укладання між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 станом на 02.06.2021 в момент інспекційного відвідування цивільно-правового договору про надання послуг.

Щодо громадянки ОСОБА_5 то вона у ході спілкування повідомила, що прийшла на підміну бармена з 8:00 годин ранку перший день з погодинною оплатою праці. Однак, вказана робота не передбачена договором міни (бартеру) укладеного з ФОП ОСОБА_1 . Таким чином посилання позивача в обґрунтування позовної заяви на те, що між нею та громадянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено цивільні договори, а законодавство не містить обмежень щодо можливості залучення фізичних осіб до виконання робіт виключно на умовах трудового договору є безпідставним і висновки суду не спростовує, оскільки в разі фактичного допуску особи до роботи, а не надання послуг за цивільним договором, такі відносини в обов`язковому порядку підлягають оформленню як трудові. Доводи позивача щодо неврахування Головним управлінням Держпраці у Харківській області під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставин виконання вимог припису, а саме укладання трудових договорів з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 , суд вважає необґрунтованим, оскільки положення пункту 29 Порядку №295 імперативно визначають, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача є правомірною, прийнятою відповідно до вимог законодавства та в межах повноважень, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст судового рішення складено та підписано 27 лютого 2023 року.

Суддя Бідонько А.В.