Справа № 500/3163/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3163/22 пров. № А/857/17121/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року (суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) у справі № 500/3163/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2022 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 02.05.2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 02.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.08.2022 повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було прийнято рішення в якому зазначалось, що пенсію за віком призначити не має законних підстав, оскільки загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 3 місяці 3 днів із необхідних 29 років, а періоди по трудовій книжці до стажу роботи позивача не будуть зараховані у зв`язку з неможливості прочитати печатки при звільненні.

Зазначає, що факт роботи ОСОБА_1 з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998, з 10.11.1998 по 05.05.1999 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003 на підставі договору підтверджується відомостями трудової книжки, яка була пошкоджена шляхом залиття її, а у зв`язку з війною між Україною і Росією позивач позбавлений можливості на отримання уточнюючих довідок, що не може бути підставою для обмеження у реалізації конституційного права на соціальний захист..

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1 від 03.08.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подало апеляційну скаргу, з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою непридатною для читання; з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування); з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років).

Водночас призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Відтак, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в м.Києві відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи відповідно до ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.14 - 22).

27.07.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.41).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1 від 03.08.2022 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років (а.с. 37). Страховий стаж позивача становить 23 роки 2 місяці 20 днів (а.с. 40). За доданими документами до страхового стажу позивача не враховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, непридатною для читання; з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.08.2022 № 2600-0210-8/95914 позивачу повідомлено про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 38, 39).

05.10.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надала архівні довідки від 11.07.2022 № 01/7/3/9425 та № 01/7/3/9431 про періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998 (а.с.60, 61).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 14.10.2022 № 2600-0210-8/133137 позивачу повідомлено про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.59). За доданими документами до страхового стажу позивача не враховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998 згідно довідок про стаж роботи, виданих Російською Федерацією від 11.07.2022 № 01/7/3/9425 та № 01/7/3/9431, оскільки такі підлягають перевірці (до набрання чинності закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з Російською Федерацією припинено); з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Трудовий стаж позивача в районі Крайньої Півночі підтверджується матеріалами справи та відповідними записами у її трудовій книжці.

Оскільки у спірних правовідносинах перевірка пільгового стажу позивача відповідачем не здійснювалась, з метою захисту порушеного права позивача зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із частиною першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За змістом пункту 5 Розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» та № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. (далі - Порядок № 637) передбачено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: - періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; - професія або посада; - характер виконуваної роботи; - розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; - первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно п.22 Порядку № 637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020р. у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021р. у справі № 348/2180/16-а.

Судом встановлено і стверджується матеріалами справи, що стаж роботи ОСОБА_1 підтверджується відомостями її трудової книжки та архівних довідок від 11.07.2022 № 01/7/3/9425 та № 01/7/3/9431.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у трудовій книжці позивача запис (дата) про звільнення у період роботи в районах Крайньої Півночі з 10.11.1998 по 05.05.1999 та запис (дата) про прийняття у період з 01.08.2002 по 11.11.2002 непридатні для читання. Дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування також відсутні.

Разом з тим, позивачем було надано архівні довідки від 11.07.2022 № 01/7/3/9425 та № 01/7/3/9431 про періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998.

Покликання пенсійного органу на неможливості проведення перевірки змісту довідок від 11.07.2022 № 01/7/3/9425 та № 01/7/3/9431, не заслуговує на увагу, оскільки перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні спірних періодів при призначенні позивачу пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий недолік запису трудової книжки про період роботи в районах Крайньої Півночі з 27.08.1996 по 12.02.1997 як непридатність для читання підпису відповідальної особи, яким засвідчено запис про звільнення, що фактично існує, не може бути підставою для виключення такого періоду з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, та, у свою чергу, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Відтак, до стажу позивача ГУ ПФУ в м.Києві безпідставно не враховано періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997 та з 18.02.1997 по 27.05.1998.

Щодо не врахування скаржником періоду з 12.11.2002 по 31.12.2003, то апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено і стверджується матеріалами справи, що трудовий договір між працівником і ОСОБА_1 від 12.11.2002, зареєстрований Святошинським районним центром зайнятості м.Києва 13.11.2002 за № 1576/2 та розірваний 30.12.2004 (а.с. 13). Дане стверджується і записами трудової книжки позивача. Однак, пов`язане з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 41 зазначеного Закону встановлено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.44 вказаного Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Угодою між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993р. встановлено правила обчислення розміру пенсій.

Відповідно до ст.6 цієї Угоди працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно ст.7 зазначеної Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 5 Угоди про гарантії визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами ст.6 Угоди про гарантії встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Статтею 3 Угоди про гарантії також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Разом з тим, частиною 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Таким чином, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески

Судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20, де Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачу, але не сплачувались страхувальником страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що період роботи з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці та відомостям архівних довідок, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а певні формальні неточності не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів, та про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1 від 03.08.2022 та дій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" критеріям правомірності, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже такі є протиправними, рішення підлягає скасуванню.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві правомірно зобов`язано період роботи з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003 зарахувати до страхового стажу позивачки.

Оскільки у спірних правовідносинах перевірка пільгового стажу позивача відповідачем не здійснювалась, то суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про необхідності захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 500/3163/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула