Справа № 380/17084/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 81877,79 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 05.12.2022 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 26.12.2022 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 19.10.2012 до 03.08.2022 позивач проходив військову службу у Західному територіальному управлінні НГ України. Наказом начальника Західного ТУ національної гвардії України по стройовій частині від 03.08.2022 №234 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та знятий зі всіх видів забезпечення. На момент виключення зі списків особового складу з позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено індексації грошового забезпечення у розмірі 81887,12 грн., яка була виплачена 14.11.2022. Відтак, повний розрахунок із позивачем проведений лише 14.11.2022. Позивач зазначає, що станом на дату виключення із списків особового складу частини - 03.08.2022 відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а виплата належних при звільненні сум фактично здіснена 14.11.2022, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КзПП та пункту 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення № 1153/2008. Тому період з 04.08.2022 по 14.11.2022 включно є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.12.2018 у справі № 808/2442/16. Оскільки відповідачем не був проведений повний розрахунок при звільненні позивача, чим порушені вимоги статті 116 КЗпП України, то, як стверджує позивач, зважаючи на приписи статті 117 КЗпП, існують підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 81877,79 грн з дня звільнення по день виплати суми індексації. Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

09.01.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, втім позивач наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини при розгляді цієї справи не оскаржував та не оскаржував раніше, з рапортом (заявою) про не виключення його зі списків особового складу частини без повного розрахунку не звертався, що дає підстави вважати, що він фактично погодився на проведення розрахунків пізніше. При вирішенні наведеного спору судова практика враховує правову позицію, викладену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковою під час вирішення наведеного спору. Також відповідач наголошує, що відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. ПКМ України № 100 від 08.02.1995, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідач також зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. Відповідач відмічає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом статей 94, 116, 117 КЗпП, статей 1 та 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами не заявлені клопотання про розгляд справи за їх участі у судовому засіданні.

Таким чином, суд розглядає дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив таке.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 03.08.2022 № 234 припинений контракт про проходження військової служби та виключений зі списків особового складу полковник ОСОБА_1 , який звільнений з військової служби у запас наказом командувача Національної гвардії України (по особовому складу) від 15.06.2022 № 111.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 у справі №380/12810/22 суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум.

Згідно із випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , 14.11.2022 на виконання рішення суду від 25.10.2022 у справі № 380/12810/22 на рахунок позивача зараховані кошти у сумі 81 887,12 грн.

Вважаючи, що стаття 117 КЗпП України покладає на відповідача обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду про стягнення суми затримки.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо позиції відповідача про не розповсюдження на дані правовідносини вимог статті 117 КЗпП України, слід зазначити таке.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення, а тому на суму належної компенсації розповсюджуються вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, складовою якого є індексація, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, тощо) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать у день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю.

Так, згідно ст. 117 КЗпП України (чинній на день виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені с. 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Оскільки кошти виплачені позивачу (надійшли на його картковий рахунок) 14.11.2022, то саме вказаний день є днем фактичного розрахунку.

У позовній заяві позивач просить стягнути на його користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.08.2022 по 14.11.2022, розрахувавши суму заробітку таким чином: червень 2022 42127,01 грн + липень 2022 42 231, 21 грн/43. Середньоденне грошове забезпечення становить 1961,82 грн. Період затримки з 04.08.2022 по 14.11.2022 складає 103 дні. Тому сума середнього заробітку за час затримки, на думку позивача, становить 202 067, 46 грн (1961, 82 х 103). Як визначив позивач, істотність частки складових компенсації за неотримане речове майно, невикористаних днів додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 81 887,12 грн. (сума виплат, які не були виплачені ОСОБА_1 станом на момент виключення його зі списків ЗТУ НГ України)/ 202 067,46 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 40,52 %. Денна сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 18,3 %, становить: 1961,82 (середня заробітна плата позивача за один день) х 40,52 % = 794,93 грн. Отже, за 103 календарних дні затримки розрахунку грошова компенсація середнього заробітку за цей час затримки розрахунку складає 81 877,79 грн. (794,93 грн х 103 дні).

Суд не погоджується із розрахованою позивачем сумою середньоденного заробітку 81877,79 грн, з огляду на наступне.

Правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядка № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядка № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Ухвалою від 26.12.2022 суд витребував у відповідача довідку про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за останні повністю відпрацьовані 6 місяців до звільнення у розрізі складових та виплачених сум.

До відзиву відповідач додав довідку від 28.12.2022 № 50/11-124 про нараховані грошове забезпечення позивача за останні шість повністю відпрацьованих місяці.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 за червень 2022 становить 42 127,01 грн, за липень 2022 42 231,21 грн. Кількість календарних днів за червень та липень 2022 року становить 61 день. Відтак, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 складає 1383,00 грн (84358,22 грн : 61 календарний день).

Суд встановив, що період затримки виплати грошового з 04.08.2022 (наступний день після звільнення) по 14.11.2022 (день повного розрахунку) складає 103 дні.

У зв`язку з чим, розмір середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 142 449,00 грн (1383,00 грн х 103 календарні дні).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачем порушені строки виплати індексації у розмірі 81887, 12 грн, а розрахований розмір середнього заробітку складає 142 449,00 грн, що є непропорційним до розміру невиплаченої суми, то суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При обранні способу зменшення заробітку, суд враховує, що при звільненні позивачу було нараховано 209 645,91 грн, проте, з урахуванням виплати індексації у сумі 81 887,12 грн, до виплати належала б сума 291 533,03 грн (209 645,91 + 81 887,12 ). Тому, частка протиправно невиплачених позивачу коштів становить 28 % (81 887,12 / 291 533,03 х 100%).

Відтак, враховуючи вказані вище Великою Палатою Верховного Суду критерії розрахунку розміру простроченої заборгованості, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, суд вважає, що до стягнення на користь позивача належить сума 39885,72 грн (28% від 142 449,00 грн).

Натомість позивач просить стягнути на його користь 81 877, 79 грн.

За таких обставин, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 3 ст. 139 КАС України, присудивши на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 476,00 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39885 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 72 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 476 (чотириста сімдесят шість) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисильова О.Й.