Справа № 300/4062/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4062/21 пров. № СК-А/857/11644/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 300/4062/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення,-

суддя в 1-й інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення 11.07.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 05.03.2021 за №445 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу роботи. ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем не зараховано до його страхового стажу наступні періоди роботи, а саме з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена на території російської федерації, оскільки зарахування даних періодів роботи до страхового стажу з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами даної країни згідно з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; з 01.07.1996 по 31.01.1997 в ПП ВМ-Контакт, оскільки відповідно до довідки Пенсійного фонду від 01.03.2021 дане підприємство не нараховувало внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; з 01.12.1981 по 23.07.1982 - слухач підготовчого відділення у Івано-Франківському інституті нафти і газу, оскільки особа яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів. Також до страхового стажу позивача не зараховані періоди здійснення підприємницької діяльності з 09.01.1998 по 30.09.2001, з 01.01.2002 по 30.09.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, оскільки згідно довідки від 01.03.2021 виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підприємець не нараховував та не сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач вважає такі дії та рішення протиправними, тому просить суд скасувати вказане рішення, зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період слухача підготовчого відділення у Івано-Франківському інституту нафти і газу з 01.12.1981 по 23.07.1982; періоди роботи: з 01.07.1996 по 31.01.1997 в ПП ВМ- Контакт; з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена, періоди підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 01.12.1998; з 01.01.2000 по 01.04.2001; з 01.01.2002 по 31.12.2002; з 01.10.2003 по 30.06.2004, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 300/4062/21 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена та періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.1998, з 01.09.1998 по 01.10.1998, з 01.11.1998 по 01.12.1998, з 01.01.2000 по 01.04.2001, з 01.01.2002 по 01.08.2002, з 01.09.2002 по 31.12.2002, з 01.10.2003 по 30.06.2004.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.03.2021 за №445 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу роботу періоди роботи з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена та періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.1998, з 01.09.1998 по 01.10.1998, з 01.11.1998 по 01.12.1998, з 01.01.2000 по 01.04.2001, з 01.01.2002 по 01.08.2002, з 01.09.2002 по 31.12.2002, з 01.10.2003 по 30.06.2004.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням періодів зарахованих даним судовим рішенням та правової позиції, викладеної у рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскільки особа яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, то підстав для обчислення страхового стажу з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділенні вищого навчального закладу немає. Звернула увагу суду, що відповідно до довідки Пенсійного фонду від 01.03.2021 ПП ВМ-Контакт не нараховувало внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.1996 по 31.01.1997, тому вказаний період не враховано до страхового стажу позивача. Щодо незарахованих спірних періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності представник відповідача вказала, що вони не зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку з не підтвердженням сплати страхових внесків. Одночасно представником Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначено, що квитанції, які наявні в матеріалах справи підтверджують сплату позивачем страхових внесків за наступні періоди: з 01.09.1998 по 01.10.1998, з 01.11.1998 по 01.12.1998, з 01.01.2000 по 01.10.2000, з 01.06.2000 по 01.07.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.12.2000 по 01.04.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2002, з 01.02.2002 по 28.02.2002, з 01.06.2002 по 30.09.2002, з 01.12.2002 по 31.12.2002, з 01.10.2003 по 31.10.2003. Крім цього зазначила, що періоди роботи з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена на території російської федерації, підлягатимуть врахування за умови підтвердження сплати вказаними організаціями страхових внесків.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 300/4062/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача від 05.03.2021 за №455 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії було обґрунтоване відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до його страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 24.02.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення №455 від 05.03.2021 про відмову в призначення пенсії. Згідно вказаного рішення, відповідач повідомив ОСОБА_1 про наявний страховий стаж 22 роки 6 місяців. В той же час, при розгляді заяви позивача, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди роботи, а саме з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена на території російської федерації, оскільки зарахування даних періодів роботи до страхового стажу з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами даної країни згідно з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; з 01.07.1996 по 31.01.1997 в ПП ВМ-Контакт, оскільки відповідно до довідки Пенсійного фонду від 01.03.2021 дане підприємство не нараховувало внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; з 01.12.1981 по 23.07.1982 - слухач підготовчого відділення у Івано-Франківському інституті нафти і газу, оскільки особа яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів. Також до страхового стажу позивача не зараховані періоди здійснення підприємницької діяльності з 09.01.1998 по 30.09.2001, з 01.01.2002 по 30.09.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, оскільки згідно довідки від 01.03.2021 виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підприємець не нараховував та не сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. З 01.01.2004 підприємницька діяльність зарахована відповідно даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду за захистом своїх прав.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спірні правовідносини врегульовані Законом №1058-IV, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також слід врахувати численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи позивача з 01.07.1996 по 31.01.1997 в ПП ВМ-Контакт.

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував вказаний період роботи позивача до його страхового стажу.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 , підтверджено періоди роботи позивача з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена.

Слід зазначити, що ООО Гранд+, ООО Гранд та ООО Ивушка, у яких працював позивач, знаходиться на території російської федерації. Відтак, поряд з нормами національного законодавства, підлягають застосуванню норми міжнародних договорів.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280).

У ст. 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (дата підписання: 14.01.1993 року) вказано, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. При цьому, згідно зі ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (ст. 5). Згідно з ч. 2 ст. 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. При цьому, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію (ст. 10 Угоди).

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на підтвердження вказаного стажу роботи до заяви долучено серед іншого, довідку про доходи за 2008 рік №16 від 31.07.2009 в ИФНС №3812; довідку про доходи за 2009 рік №143 від 31.07.2009 в ИФНС №3812; довідку про доходи за 2011 рік №25 від 20.06.2013; довідку про заробітну плату від 21.06.2013; довідку про доходи за 2011 рік №49 від 20.06.2013; довідку про доходи за 2012 рік №49 від 20.06.2013; довідку про доходи за 2013 рік №50 від 21.06.2013; довідку про заробітну плату від 21.06.2013; довідку про доходи за 2011 рік №65 від 20.06.2013; довідку про доходи за 2012 рік №65 від 20.06.2013; довідку про доходи за 2013 рік № 66 від 21.06.2013; повідомлення Пенсійного фонду російської федерації про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи за 2009 рік та за 2011 рік, копію трудового договору №65 від 30.09.2011.

Відповідно до ст. 11 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації (аналогічна норма права міститься у ст. 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача з 01.12.2008 по 31.07.2009 в ООО Гранд+, з 30.09.2011 по 06.10.2011 в ООО Гранд, з 07.10.2011 по 19.06.2013 в ООО Ивушка, з 07.10.2011 по 19.06.2013 по сумісництву в ООО Елена до страхового стажу позивача, отже такий стаж підлягає зарахуванню, з огляду на вищенаведені приписи Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 01.12.1998; з 01.01.2000 по 01.04.2001; з 01.01.2002 по 31.12.2002; з 01.10.2003 по 30.06.2004, апеляційний суд зазначає неступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Таким чином, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи (ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Так, відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 було затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

З системного аналізу наведених норм слідує, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Відповідно до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 за №21-1, платниками страхових внесків є зокрема фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до вимог пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем підтверджено здійснення ним підприємницької діяльності за період з 01.01.1998 по 30.06.1998, з 01.09.1998 по 01.10.1998, з 01.11.1998 по 01.12.1998, та сплату страхових внесків за періоди з 01.01.2000 по 01.04.2001, з 01.01.2002 по 01.08.2002, з 01.09.2002 по 31.12.2002, з 01.10.2003 по 30.06.2004.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями патенту АВ №158036 строк дії якого з 01.01.1998 по 31.03.1998, патенту АВ № 162856 - з 01.04.1998 року по 30.06.1998 та копіями квитанцій від 05.10.1998 за період з 01.09.1998 по 01.10.1998, від 30.12.1998 за період з 01.11.1998 по 01.12.1998, від 15.12.2000 за період з 01.01.2000 по 01.10.2000, від 15.12.2000 за період з 01.01.2000 по 01.10.2000, від 12.07.2000 за період з 01.06.2000 по 01.07.2000, від 03.01.2001 за період з 01.10.2000 по 31.12.2000, від 10.04.2001 за період з 01.12.2000 по 01.04.2001, від 20.02.2002 за період з 01.01.2002 по 31.01.2002, від 18.03.2002 за період з 01.01.2002 по 31.03.2002, від 20.03.2002 а період з 01.02.2002 по 28.02.2002, від 27.05.2002 за період 01.05.2002 по 31.05.2002,від 17.06.2002 за період з 01.04.2002 по 01.07.2002, від 29.07.2002 за період з 01.06.2002 по 01.08.2002, від 16.09.2002 за період з 01.09.2002 по 30.09.2002, від 08.01.2003 за період з 01.10.2002 по 31.12.2002, від 21.11.2003 за період з 01.10.2003 по 31.10.2003, від 19.02.2004 за період з 01.10.2003 по 01.01.2004, від 13.05.2004 за період з 01.01.2004 по 01.04.2004, від 27.07.2004 за період з 01.04.2004 по 30.06.2004.

У матеріалах справи відсутні докази про сплату страхових внесків позивачем за періоди з 01.07.1998 по 31.08.1998, з 02.10.1998 по 31.10.1998, 02.08.2002 по 31.08.2002. Відтак у зарахуванні вказаних періодів здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 до його страхового стажу слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив в зарахуванні позивачу до страхового стажу вищевказані періоди роботи, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід зобов`язати зарахувати вказані період до страхового стажу ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 300/4062/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 27.02.2023 року