Справа № 200/4855/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Справа№200/4855/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Ухова Романа Владиславовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому, крім іншого, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно,

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо здійснення виплати ОСОБА_1 такої винагороди у розмірах менших, ніж передбачено нормативно-правовими актами;

- стягнути із Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоплачених та невиплачених коштів у якості винагороди за участь у антитерористичній операції на загальну суму 12 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

З 7 листопада 2015 року по 22 лютого 2021 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, остання посада - старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Краматорського районного управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19 лютого 2021 (№ 125 о/с) позивач з 22 лютого 2021 року звільнений зі служби в поліції за власним бажанням.

Рішенням від 23 грудня 2016 року № 8/I/V/15 про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських позивачу надано статус учасника бойових дій.

З 7 листопада 2015 року по 19 квітня 2016 року позивач працював старшим оперуповноваженим Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області; з 19 квітня 2016 року по 30 грудня 2016 року - старшим оперуповноваженим Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області; з 30 грудня 2016 року по 22 січня 2021 року - старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області; з 22 січня 2021 року по 22 лютого 2021 року - старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області.

З 1 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року позивач був залучений до сил та засобів АТО.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638-IV суб`єктами боротьби із тероризмом є, зокрема, Національна поліція.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», яка діяла до 21 січня 2016 року (Постанова № 24), встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу […] правоохоронних органів […] за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38) (Постанова № 18), яка діє з 21 січня 2016 року, установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції […] поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 259, який набрав чинності 21 січня 2016 року, затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (Інструкція № 259).

Відповідно до п. 1 роз. ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода: за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду - в розмірі 1 200,00 грн у розрахунку на місяць; у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою - в розмірі 4200,00 грн у розрахунку на місяць.

Згідно п. 2 роз. ІІІ Інструкції № 259 обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі.

Виходячи із викладеного, беручи до уваги приписи п. 2 роз. ІІІ Інструкції № 259, згідно яких обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі, - відповідачем неправомірно не виплачена позивачу винагорода за участь в АТО: за листопад 2015 року (3000/30) * 24 = 2 400 грн; за грудень 2015 року 3 000 грн; за період з 1 січня по 20 січня 2016 року (3000/30) * 20 + з 21 січня по 31 січня 2016 (1200/30) * 10 = 2 400 грн; за період з лютого по травень 2016 року - 1200 * 4 = 4 800 грн; всього - 12 600 грн (а.с. 1-16).

У відзиві на позов Головне управління зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (Постанова № 24) в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу […] правоохоронних органів, […] за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 2 лютого 2015 року № 49 затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (Порядок № 49).

Отже, винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі у відповідних заходах.

Згідно п. 4 роз. І Порядку № 49 виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади.

Відповідно до п. 5 роз. ІІ вказаного Порядку військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Пунктом 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 3 лютого 2015 року № 123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО», передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, […] керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 5 числа надавати до ДФЗБО МВС списки осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій. Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, […] відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, […] на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

Отже, особу зараховують до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, на підставі наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. У подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Позивач у спірні періоди фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Донецькій області, де виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Донецькій області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

За спірні періоди позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення.

Отже, підстави для нарахування та виплати позивача винагороди за участь в АТО за спірні періоди відсутні.

Посилається за постанови Верховного Суду, в яких висловлено, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції: від 24 січня 2020 року у справі № 812/1487/17, від 6 лютого 2020 року у справі № 812/793/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 360/2447/19, від 20 березня 2020 року у справі № 360/3264/18, № 805/1751/15-а, № 805/4523/16-а, № 805/416/16-а (а.с. 54-57).

Ухвалою суду від 7 листопада 2022 року відкрито провадження у справі № 200/4786/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 41-43).

Ухвалою суду від 7 листопада 2022 року у справі № 200/4786/22 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в самостійні провадження, в тому числі виокремлені в окреме провадження позовні вимоги щодо оскарження бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно та дій відповідача щодо здійснення виплати позивачу такої винагороди у розмірах менших, ніж передбачено нормативно-правовими актами, а щодо стягнення недоплаченої та невиплаченої винагороди за участь в АТО; справі присвоєно номер 200/4855/22 (а.с. 44-45).

Ухвалою суду від 8 листопада 2022 року справу № 200/4786/22 прийнято до провадження суддею Волгіною Н.П., вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с. 47-48).

Ухвалою суду від 5 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Національної поліції в Донецькій області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 (а.с. 61-62).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_1 від 21 жовтня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 17-20).

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 65).

Як встановлено судом, позивач з 7 листопада 2015 року по 22 лютого 2021 року:

- з 1 серпня 2003 року по 30 червня 2008 року - курсант Харківського національного університету внутрішніх справ;

- з 30 червня 2008 року по 1 вересня 2009 року - інженер-програміст сектора інформаційних технологій Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- з 1 вересня 2009 року по 30 березня 2010 року - старший інспектор сектору кадрового забезпечення Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- з 30 березня 2010 року по 31 грудня 2012 року - старший інспектор з професійної підготовки сектору кадрового забезпечення Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- з 31 грудня 2012 року по 5 серпня 2013 року - начальник сектору кадрового забезпечення Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- з 5 серпня 2013 року по 6 листопада 2015 року - начальник сектору кадрового забезпечення Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- 6 листопада 2015 року звільнений з ОВС у запас ЗС на п. 64 «з» (у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС;

- з 7 листопада 2015 року по 19 квітня 2016 року - старший оперуповноважений Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- з 19 квітня 2016 року по 30 грудня 2016 року - старший оперуповноважений Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- з 30 грудня 2016 року по 22 січня 2021 року - старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- з 22 січня 2021 року по 22 лютого 2021 року - старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- 22 лютого 2021 року звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» (за власним бажанням) (а.с. 27-28).

Згідно довідки від 27 січня 2022 року № 315/12/03-2022 на підставі рішення комісії про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції від 23 грудня 2016 року № 8/І/V/15 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, 17 січня 2017 року позивачу було видано посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с. 26).

Згідно довідки ГУНП в Донецькій області від 14 листопада 2022 року № 3037/12/01-2022, позивач в період з 1 лютого 2015 року по 6 листопада 2015 року, з 7 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області; підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 22 жовтня 2015 року № 295, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13 грудня 2015 року № 347, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 14 грудня 2015 року № 348, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України від 30 квітня 2018 року № 120 дск (а.с. 59).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 19 лютого 2021 року № 125 о/с відповідно до розділу VII «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0112537), старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Краматорського районного управління поліції з 22 лютого 2021 року звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням); вислуга років на 22 лютого 2021 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає 17 років 6 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні 23 роки 5 місяців 28 днів (а.с. 21).

17 січня 2022 року позивач через свого представника, адвоката Ухова Р.В., звернувся до відповідача із адвокатським запитом (вих. № 06/2022/1), в якому просив надати інформацію про виплачені йому при звільненні належні суми, в тому числі просив надати йому довідку про періоди часу в межах періоду з 6 листопада 2015 року по 3 вересня 2021 року, коли наказами Першого заступника СБУ керівника АТО позивача було залучено та виключено із сил та засобів АТО (а.с. 22-24).

Листом від 14 лютого 2022 року № 100з/26/02-2022 відповідач надіслав представникові позивача, в тому числі довідку про період та час несення служби у період з 6 листопада 2015 року по 22 лютого 2021 року та довідку № 6аз/202/01-2022 від 31 січня 2022 року щодо надання функціональних обов`язків за період несення служби позивачем у період з листопада 2015 року по лютий 2021 року, довідки №№ 280, 281, 282, 284 від 9 лютого 2022 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2017 2021 роки (а.с. 25, 29-37).

Згідно довідки ГУНП в Донецькій області від 31 січня 2022 року № 6аз/202/01-2022 надати функціональні обов`язки ОСОБА_1 не надається можливим у зв`язку із тим, що у період з листопада 2015 року по лютий 2021 року ОСОБА_1 перебував на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції, а згідно п. 5 р. 1 наказу Національної поліції України № 945/2018, функціональні обов`язки працівників сектору кримінальної поліції мають гриф обмеження доступу «для службового користування» та зберігаються у режимно-секретному органі відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (а.с. 29).

Згідно довідки про періоди та час несення служби позивача у період з 6 листопада 2015 року по 22 лютого 2021 року позивач виконував службові обов`язки (патрулювання, конвой, охорона адмінбудівлі, несення служби на автовокзалі, несення служби на залізничному вокзалі) (а.с. 30-32).

Згідно довідки ГУНП в Донецькій області від 14 листопада 2022 року № 3037/12/01-2022, позивач в період з 1 лютого 2015 року по 6 листопада 2015 року, з 7 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області; підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 22 жовтня 2015 року № 295, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13 грудня 2015 року № 347, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 14 грудня 2015 року № 348, наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України від 30 квітня 2018 року № 120 дск (а.с. 59).

Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 з 7 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року № 283 від 9 лютого 2022 року позивача не отримував винагороду за участь в АТО з листопада 2015 року по травень 2016 року, у періоди червень серпень, жовтень грудень 2016 року, січень грудень 2017 року, січень травень 2018 року - отримував виплату АТО (а.с. 33-37).

Будучи не згодним із діями та бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд виходить з такого.

Відповідно ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 4 даної статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що в КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року зазначено, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України при тлумаченні норми ст. 233 КЗпП України виходив з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Таким чином, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Отже, строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин на періоди до 19 липня 2022 року не застосовувалися.

Законом України № 2352-IX від 1 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесені зміни, зокрема до КЗпП України.

Так, частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 1); із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2).

Згідно нової редакції ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд зазначає, що Закон № 2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли після набрання ним чинності, зокрема з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати (її складових) визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов, тобто, тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли фактично було пред`явлено позов.

За таких умов підстави для застосування змін, внесених Законом України № 2352-IX до ст. 233 КЗпП України, які набрали чинності 19 липня 2022 року, відсутні.

Враховуючи наведене суд висновує, що позивач звернувся до суду із даним позовом без пропуску строку, встановленого КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон України «Про Національну поліцію», Закон № 580-VIII).

Згідно ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Статтею 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Законом «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Згідно ст. 5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Відповідно до ст. 13 цього Закону при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 4 червня 2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

З 3 лютого 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі - Постанова № 24), яка діяла до 21 січня 2016 року, пунктом 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 000,00 грн (абз. 2 п. 1 Постанови № 24).

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно п. 5 цього Порядку військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Безпосередня участь у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі проведення АТО здійснюється на підставі розпорядчих документів органів військового управління за клопотанням Адміністрації Державної прикордонної служби України. За клопотанням Адміністрації Державної прикордонної служби України до здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні можуть залучатись військові частини та підрозділи Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів за рішенням Генерального штабу Збройних Сил України, керівників інших військових формувань та правоохоронних органів. Підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі проведення АТО є наказ командира військової частини Державної прикордонної служби України, який видається у тому числі на військовослужбовців інших підрозділів. Наказ на виплату винагороди видається за місцем проходження служби військовослужбовців (п. 6).

Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 2 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2015 року за № 135/26580 (діяв до 21 січня 2016 року), затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 49).

Пунктом 4 розділу І цього Порядку встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади.

Згідно з п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.

Пунктами 1, 2, 3, 7 роз. ІІ вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3 000,00 грн на місяць.

У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 000,00 грн.

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання.

Крім того, підтвердженими документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

З 21 січня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», пункті 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (п. 2).

З 21 січня 2016 року умови та розміри виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (Заходи) визначаються Інструкцією про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, затвердженою наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 259 (далі - Інструкція - 259) (набрала чинності з дня офіційного опублікування (з 24 травня 2016 року) та визначена до застосування з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» - тобто, з 21 січня 2016 року).

Пунктом 2 розділу І зазначеної Інструкції визначено, що виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.

Згідно п. 2 розділу ІІ Інструкції № 259 винагорода виплачується пропорційно часу участі в Заходах, що обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у Заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції № 259 підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.

Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції № 259 наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі.

Згідно п. 4 Порядку та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 2 лютого 2015 року № 49, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2015 року за № 135/26580 (діє з 21 січня 2016 року) (далі Порядок № 49) виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Відповідно до п. 6 розділу І цього виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій".

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень (п. 2 розділу ІІ).

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО) (п. 3 розділу ІІ).

Винагорода виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва) (п. 4 розділу ІІ).

Пунктом 5 розділу Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

Зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі.

Наступної з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 17 березня 2021 року у справі № 360/1790/19, від 9 грудня 2021 року у справі № 360/1863/19.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичної участі позивача у проведенні АТО у періоди з листопада 2015 року по травень 2016 року.

Суд зауважує, що частина 2 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із цим згідно ч. 1 зазначеної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тобто, позивач має підтвердити наявність обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги (в даному випадку підтвердити фактичну участь в АТО), а відповідач, в сою чергу, має довести правомірність не нарахування та не виплати позивачу винагороди у випадку такої участі.

Беручи до уваги не доведення матеріалами справи обставин фактичної участі позивача у проведенні антитерористичної операції у періоди з листопада 2015 року по травень 2016 року, суд висновує, що позовні вимоги позивача в частині оскарження бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції за період з листопада 2015 року по травень 2016 року - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення із Головного управління Національної поліції в Донецькій області невиплачених коштів у якості винагороди за участь у антитерористичній операції на загальну суму 12 600,00 грн - є похідними від позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Донецькій області «щодо здійснення виплати ОСОБА_1 винагороди за участь в антитерористичній операції у розмірах менших, ніж передбачено нормативно-правовими актами», суд зазначає, що вказані позовні вимоги позивачем у позовній заяві жодним чином не обґрунтовані: не зазначено - за які саме місяці йому здійснена виплата у меншому розмірі ніж підлягало до виплати; не зазначено - скільки днів у кожному з місяців, за який йому була нарахована та виплачена винагорода за участь в АТО, він фактично брав в неї участь; не зазначено про наявність/відсутність відповідних наказів та довідок, на підставі яких суд мав встановити факт підпорядкованості позивача у ці дні керівництву штабу АТО, а також факт участі позивача в АТО.

Суд повторно зауважує, що згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи не підтвердженість наявними у справі матеріалами обставин не виплати ОСОБА_1 винагороди за участь в АТО у розмірах менших, ніж передбачено нормативно-правовими актами, позовні вимоги позивача у вказаній частині позову, а також позовні вимоги про стягнення із відповідача недоплачених коштів у якості винагороди за участь у антитерористичній операції - є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (8, зареєстроване місцезнаходження: 87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та стягнення коштів.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна