Справа № 461/6328/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 461/6328/22 пров. № А/857/559/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В,

з участю секретаря судового засідання Гриньків І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року у справі №461/6328/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції - Волоско І. Р.,

час ухвалення рішення - 14.12.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 16.12.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1017/20900/22 від 08 листопада 2022 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що, прямуючи з України через митний пост «Рава-Руська», йому надали декларацію для декларування валютних цінностей, в якій він вказав 10000,00 євро, але при собі мав 18250,00 євро, однак 8250,00 євро не зазначив, оскільки вважав, що така сума є меншою від 10000,00 євро, тому вважав, що вказану суму декларувати не потрібно. Зазначає, що немає жодних доказів, що він міг завдати шкоди державі: ухилявся від сплати мита чи інших зборів, не завдав будь-якої іншої шкоди. Звертає увагу, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що він свідомо порушив встановлений МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) митного контролю, тобто намагався перемістити через митний кордон України грошові кошти в сумі 18250,00 євро з порушенням визначеної законодавством процедури. З врахуванням наведеного вважає, що оскаржувана постанова є неправомірною, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) Світлик О. М. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Сліпенко С. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2022 року у п/п «Рава-Руська» Львівської митниці, державним інспектором ВМО №1 МП «Рава-Руська» Львівської митниці Воськало І. С., було складено протокол про порушення митних правил №1017/20900/00 стосовно громадянина ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.471 Митного кодексу України. У громадянина ОСОБА_1 було вилучено 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) євро.

Постановою в справі про порушення митних правил №1017/20900/22 від 08 листопада 2022 року громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.471 МК України. На громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, на суму 58578,30 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 30 коп.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 13 жовтня 2022 року близько 20 години 10 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску "Рава-Руська - Хребенне" митного поста Рава-Руська Львівської митниці в напрямку "Виїзд з України" смугою руху "червоний коридор" заїхав рейсовий автобус маршрутом "Івано-Франківськ - Щецин" марки «Van Ноо" модель "Т916», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому громадянин України ОСОБА_1 їхав у якості пасажира у приватну поїздку з України у Республіку Польщу.

Громадянину ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей та роз`яснено митні правила. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей штампом «Під митним контролем №211» під час бесіди з громадянином України ОСОБА_1 було встановлено, що, крім задекларованим ним коштів у сумі 10000 (десять тисяч) Євро, у нього наявні грошові кошти у сумі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) Євро, що згідно з курсом НБУ станом на 13 жовтня 2022 року становить 292891,5 грн (двісті дев`яносто дві тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня і 50 коп.), які громадянином України ОСОБА_1 не зазначено у декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей.

Зазначені грошові кошти громадянин України ОСОБА_1 мав при собі під верхнім одягом та пред`явив особисто і добровільно.

Документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000 (десять тисяч) євро громадянин України ОСОБА_1 до митного контролю не надав.

Ч.1 ст.511 МК України передбачає, що товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатись, тому іноземна валюта в сумі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) євро, що згідно з курсом НБУ станом на 13 жовтня 2022 року становить 292891,5 грн (двісті дев`яносто дві тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня і 50 коп.), тимчасово вилучено протоколом про порушення митних правил.

Валютні цінності в еквіваленті до 10000 (десять тисяч) євро було повернуто громадянину України ОСОБА_1 .

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 вчинив недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує, дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність дій при складанні постанови про порушення митних правил №1017/20900/22 від 08 листопада 2022 року, оскільки позивач не задекларував валютні цінності, які переміщувалися ним через митний кордон України у сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, чим порушив ч.1 ст.471 МК України, а тому оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Додержання митними органами вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Ч.1 ст.494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами ч.1 ст.488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності, полягає у недекларуванні валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Відповідно до ч.1 ст.471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, з суб`єктивної сторони правопорушення, що полягає в недекларуванні валютних цінностей, може бути вчинено як умисно, так і з необережності, тому доводи апелянта про незрозумілість йому правильності процедури декларування валютних цінностей як на підставу не притягнення до відповідальності колегія суддів відхиляє.

Крім того, як правильно зазначив представник відповідача, на звороті декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей. яка заповнена та підписана позивачем, містяться правила її заповнення.

Ч.3 ст.197 МК України передбачає, що переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

За змістом ч.8 ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Таким чином, позивач з моменту подачі митної декларації заявив митному органу усі необхідні для здійснення митного оформлення відомості та надав документи необхідні для декларування товару.

Відповідно до п.5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митному органу.

Згідно з пунктом 6 вказаного Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, фізичні особи, незалежно від статусу резидент/нерезидент, як при в`їзді, так і при виїзді з України, зобов`язані задекларувати валюту та банківські метали, які сумарно перевищують еквівалент 10 тис. євро.

Згідно з п.18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив митний контроль через "червоний коридор", який призначений для переміщення товарів, що підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню та митному оформленню.

Матеріалами справи стверджується, що позивач заповнив декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей №113 від 13 жовтня 2022 року, зі змісту якої вбачається, що він задекларував валютні цінності у сумі 10000 (десять тисяч) Євро (а.с.11).

При цьому, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що при проходженні митного контролю у нього, крім задекларованих валютних цінностей у розмірі 10000,00 Євро, наявні грошові кошти у сумі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) Євро, що згідно з курсом НБУ станом на 13 жовтня 2022 року становить 292891,5 грн (двісті дев`яносто дві тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня і 50 коп.). Вищевказані обставини позивач не заперечує.

Колегією суддів досліджено копію виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с.17- 27), однак з аналізу вищевказаної виписки не вбачається зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, сама по собі виписка про наявність у позивача коштів у національній валюті не є достатньою підставою для переміщення через митний кордон України коштів у іноземній валюті.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він не ухилявся від сплати мита чи інших зборів, не завдав будь-якої іншої шкоди держави, оскільки позивач відповідно до ч.8 ст.264 МК України з моменту подання декларації транскордонного переміщення валютних цінностей засвідчив факти, які мають юридичне значення, тобто заявив митному органу усі необхідні для здійснення митного оформлення відомості та надав документи необхідні для декларування товару, а тому несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність складання постанови про порушення митних правил №1017/20900/22 від 08 листопада 2022 року, оскільки позивач не задекларував валютні цінності, які переміщувалися ним через митний кордон України у сумі, що перевищує, дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, чим порушив ч.1 ст.471 МК України, а тому оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2022 року у справі № 461/6328/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.