Справа № 280/6067/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/6067/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року (суддя Новікова І.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан Хмельницький» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Богдан Хмельницький» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.04.2021 №225714.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стали висновки відповідача про порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. За позицією позивача при проведенні процедури габаритно-вагового контролю відповідачем порушено вимоги закону, а тому висновок про перевищення вагових параметрів є безпідставним. Також, позивач вказував на те, що у спірному випадку здійснювалось перевезення вантажу який є сипучим, а з огляду на відсутність Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів в русі, неможливо вважати результат зважування достовірним, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем. Також, позивач вказував на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки за результатами проведеного габаритно-вагового контролю не було оформлено та надано позивачу довідку про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. Зазначав, що відповідачем не доведено належними доказами порушення позивачем вимог законодавства, за яке його притягнуто до відповідальності, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 06.04.2021 №225714 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Висновки суду першої інстанції, зокрема, ґрунтуються на тому, що як встановлено з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, довідка за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видана не була. До матеріалів адміністративної справи відповідачем не надано довідку про здійснення габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті, що свідчить про те, що відповідачем порушено порядок проведення вагового контролю. Матеріали справи не містять документального підтвердження перевищення позивачем вагових параметрів, яким відповідно до пункту 18 Порядку № 879 є довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На погодившись з рішенням суду, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне та неналежне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування підстав оскарження прокурором судового рішення, посилається на те, що державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення державного контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (у спірному випадку Укртрансбезпеки в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки), належним чином захист інтересів держави у суді не здійснює, про що свідчить не надання суду відзиву на позов та необхідних доказів, які у цього державного органу існували та які доводять факт правомірності притягнення позивача до відповідальності. Щодо суті спірних правовідносин, зазначено, що як слідує з отриманих обласною прокуратурою документів та матеріалів судової справи, Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.02.2021 № 260511, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.02.2021 № 045554, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових парламентів від 25.02.2021 № 027054, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 25.02.2021 № 027054. Актом 25.02.2021 № 260511 зафіксовано порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» частині перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів без відповідного дозволу. Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, згідно з талоном зважування НОМЕР_1 та довідкою від 25.02.2021 №045554 зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу (43,15 т проти 42 т; 2,7 %), навантаження на сторону вісь (26,60 т проти 22 т; 20,91 %). Відповідне зважування здійснено засобом вимірювальної техніки «вага автомобільна підкладна моделі AS», свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2014 (чинністю до 31.07.2021), свідоцтво про державну метрологічну атестацію від 08.09.2009 № 34-1191). З приводу доводів позивача щодо відсутності затвердженої методики встановлення точного контролю та достовірного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем та неможливості використання показника такого приладу як доказ на підтвердження перевищення вагових норм, скаржник зазначив, що Порядок № 879 розповсюджується, зокрема, на великовагові транспортні засоби незалежно від специфіки вантажу, що такими транспортними засобами перевозиться. Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.2014 №363, саме на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу. Цими Правилами передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таки чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Стверджує, що при проведенні габаритно-вагового контролю та складанні відповідних документів, посадові особи відповідача діяли на підстав та у спосіб, встановлений чинним законодавством. При цьому зазначено, що з матеріалів перевірки слідує, що водій транспортного засобу від отримання документів відмовився, що засвідчено в акті від 25.02.2021 № 260511 з дотриманням вимог п. 22 Порядку № 1567. Водночас посилається на те, що суд першої інстанції в порушення ч.4 ст.9 КАС України не вжив визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру (далі - Закон № 1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 23 Закону № 1697-VII встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз вказаних вище законодавчих норм дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Так, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. При цьому, нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Разом з цим, здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. При цьому, неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Тобто, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний суб`єкт владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Разом з цим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 806/1000/17.

Як на підставу для здійснення представництва прав та інтересів держави в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті керівник Прокуратури Запорізької області посилається на неналежне здійснення своїх повноважень відповідним органом як відповідачем в судовому процесі.

За матеріалів справи судом було встановлено, що відповідчем дійсно було неналежним чином здійснено захист інтересів органу та держави в даній справі. Так, Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, який у відповідності до ст. 77 КАС України зобов`язаний доводити правомірність прийнятого ним рішення, не було надано відзиву на адміністративний позов у строк встановлений судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження, та у додатково наданий строк.

Відповідно, відповідачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, у зв`язку з чим, судом першої інстанції було задоволено позов. Отримавши рішення суду першої інстанції відповідач не вжив жодних дій щодо його оскарження в апеляційному порядку в строки встановлені чинним законодавством.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури має право на звернення з апеляційною скаргою у даній справі на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» в інтересах держави, замість того органу, який неналежним чином здійснює свої повноваження як відповідач в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1426/20.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.02.2021 співробітниками Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, затвердженого постановою КМУ № 422 від 20.05.2013 (далі - Порядок №422), посадовими особами Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб марки DAF державний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп державний номер НОМЕР_3 , який належить суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Богдан Хмельницький».

За результатами проведення габаритно - вагового контролю транспортного засобу марки DAF державний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп державний номер НОМЕР_3 співробітниками Управління Укртрансбезпеки було встановлено факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів понад 20% при перевезенні вантажів без відповідного дозволу.

У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно - вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, було складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.02.2021 № 260511, відповідно до якого встановлено порушення відповідальність за які передбачені статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт: абз. 16 ч.1 ст. 60 вказаного Закону - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Водій від підпису та пояснень відмовився.

Також під час перевірки складено акт №027054 від 25.02.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрі; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.02.2021 № 045554; розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 25.02.2021 № 027054. Згідно з талоном зважування НОМЕР_1 та довідкою від 25.02.2021 № 045554 зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу (43,15 т проти 42 т; 2,7 %), навантаження на сторону вісь (26,60 т проти 22 т; 20,91 %).

Відповідне зважування здійснено засобом вимірювальної техніки «вага автомобільна підкладна моделі AS», свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2014 (чинністю до 31.07.2021), свідоцтво про державну метрологічну атестацію від 08.09.2009 № 34-1191).

Окрім цього, з матеріалів перевірки слідує, що водій транспортного засобу з актом обзнайомлений, від пояснень та підпису відмовився, що зафіксовано в актах від 25.02.2021 № 260511 та № 027054.

06.04.2021 Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №225714, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 34000,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із абз.16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, за змістом наведених норм, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, - перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Згідно із частиною другою статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пунктів 15-18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пункту 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу доведено дослідженими судом доказами, що наведені вище, а тому

відповідачем, з урахуванням встановлених перевіркою обставин, обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції, які передбачені абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність порушення позивачем статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та про недотримання відповідачем процедури здійснення габаритно-вагового контролю.

Так, апеляційний суд вважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю не складалися та не видавалася.

З цього питання суд констатує, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не дотримано принципу офіційного з`ясування обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Як зазначено вище, скаржником до апеляційної скарги додано відповідну довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю як й інші докази на підтвердження правомірності постанови відповідача.

Судом зазначені докази прийняті, адже судом першої інстанції не дотримано приписи процесуального законодавства, які регулюють питання подання доказів.

Водночас в порушення частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до якої суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, судом першої інстанції не витребувано докази стосовно дотримання відповідачем процедури здійснення проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю тощо.

Поданими скаржником доказами, зокрема і довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю доводиться правомірність висновку відповідача про перевищення ваги вантажем, який перевозився позивачем, та спростовує висновок суду першої інстанції про недотримання відповідачем пункту 18 Порядку № 879 та фактичну відсутність точного вагового контролю.

Також суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» №54-IX від 11.09.2019 року, який набрав чинності 25.09.2019 року внесено зміни у частину 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень повинно здійснюватися з обов`язковим документом: дозволом, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документом про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Враховуючи те, що позивачем було допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу, та перевезення такого вантажу було здійснено без дозвільного документу, обов`язковість якого передбачена ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у відповідача були усі наявні підстави для притягнення позивача до відповідальності.

Також, у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 та від 03.07.2019 у справі №819/1381/16 постанові від 22.12.2021 року по справі № 420/3371/21, судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що відсутність затвердженої методики визначення фактичної маси та навантаження на осі не може бути підставою для скасування законної по суті постанови, винесеної посадовими особами Укртрансбезпеки, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Надаючи оцінку доводам позивача на специфіку вантажу, що перевозився, а саме сипучий вантаж (пшениця), маса якого під час руху є несталою в різних точках автомобіля, апеляційний суд зазначає таке.

За приписами п. 22.2 ПДР України водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568 (далі Правила №363), типи та кількість рухомого складу, потрібного для виконання перевезень вантажів, визначаються перевізником залежно від обсягу і характеру перевезень.

Згідно з пунктами 8.14, 8.15, 8.19 Глави 8 Правил № 363, навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення. При вантаженні в один автомобіль важких і легких за масою вантажів важкі розміщують унизу, а легкі зверху. Вантажі розміщують так, щоб вага вантажу рівномірно розподілялася між автомобілем і причепом.

Відповідно до пунктів 8.20, 8.21 Глави 8 Правил № 363, водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню. Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Пунктами 12.1, 12.5 Глави 12 Правил № 363, передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого (подільного) вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо контролю за розподілом маси вантажу, що перевозиться.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення справи, допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров