Справа № 420/10260/22
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/10260/22
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

26.10.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування податкових вимог,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області та Головного управління ДФС в Одеській області по нарахуванню ОСОБА_2 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 22.02.2019 року по 31.01.2021 року включно;

визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу: №Ф-2610-55 від 10.05.2019 року, видану Головним управління ДФС в Одеській області, за період з 01.01.2017 року по 31.04.2019 року, згідно якої заборгованість складає - 21030,90 грн., №Ф-2610-55 від 08.08.2019 року, видану Головним управління ДФС в Одеській області, за період з 01.01.2017 року по 31.07.2019 року, згідно якої заборгованість складає - 23785,08 грн., №Ф-2610-55 від 08.11.2019 року, видану Головним управління ДПС в Одеській області за період з 01.01.2017 року по 31.10.2019 року, згідно якої заборгованість складає - 26539,26 грн., №Ф-2610-55 від 11.02.2020 року, видану Головним управління ДПС в Одеській області за період з 01.01.2017 року по 31.01.2020 року, згідно якої заборгованість складає - 29293,44 грн., №Ф-2610-55 від 06.11.2020 року, видану Головним управління ДПС в Одеській області за період з 01.01.2017 року по 31.10.2020 року, згідно якої заборгованість складає 35588,74 грн., №Ф-2610-55 від 11.02.2021 року, видану Головним управління ДПС в Одеській області, за період з 01.01.2017 року по 31.01.2021 року, згідно якої заборгованість складає 37788,74 грн., зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області відкоригувати інтегровану картку платника податків, здійснити перерахунок та скасувати заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, нараховану на ім`я ОСОБА_2 у розмірі 19512,02 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка, починаючи з 2019 року і по теперішній час, є найманим працівником, з цього часу фактично підприємницьку діяльність не здійснює та обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску за неї покладається на роботодавця.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість та не правомірність дій та рішень відповідачів, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області та Головного управління ДФС в Одеській області по нарахуванню ОСОБА_2 недоїмки з єдиного внеску за період з лютого 2019 року по грудень 2020 року у загальній сумі 18593,96 грн.

Визнав протиправними та скасував вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2610-55 від 10.05.2019 року, №Ф-2610-55 від 08.08.2019 року, №Ф-2610-55 від 08.11.2019 року, №Ф-2610-55 від 11.02.2020 року, №Ф-2610-55 від 06.11.2020 року, №Ф-2610-55 від 11.02.2021 року.

Зобов`язав Головне управління ДПС в Одеській області відкоригувати інтегровану картку платника, здійснити перерахунок та скасувати нарахування ОСОБА_2 недоїмки з єдиного внеску за період з лютого 2019 року по грудень 2020 року у загальній сумі 18593,96 грн.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Стягнув з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2977,20 грн.

Проаналізувавши положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд першої інстанції виходив з того, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. В даному випадку вказана мета досягається шляхом регулярної сплати страхових внесків (не менше мінімального розміру) саме роботодавцем позивача.

Особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому ж випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

З огляду на те, що за період нарахування єдиного внеску з лютого 2019 року по грудень 2020 року позивачка є найманим працівником, за цей період позивачка є застрахованою і мета збору єдиного внеску досягається за рахунок сплати відповідним роботодавцем, суд першої інстанції визначив неправомірними вимоги податкового органу про сплату позивачкою збору у загальній сумі 18593,96 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та підтверджуючи обґрунтованість вимоги про сплату боргу (недоїмки), апелянт зазначає, що відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язок з нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, що має становити не менше розміру мінімального страхового внеску, виникає незалежно від наявності доходу у звітному періоді.

З огляду на те, що позивачкою не забезпечено остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, а під час нарахування єдиного внеску та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) орган податкового контролю керувався дійсними відомостями стосовно платника податку (збору) та його облікових даних з інформаційної системи органу, апелянт вказує на необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Судом першої інстанції з`ясовано, що позивачка у період з 11.01.2008 року по 12.11.2021 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник податків.

Позивачка зазначає, що за цей період підприємницьку діяльність фактично не здійснювала. Уперіод з 22.02.2019 року по теперішній час працює в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді прибиральника відділу господарського забезпечення управління організаційно-господарського забезпечення, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідкою з місця роботи № 68-д від 06.12.2021 року, виданою Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області.

06.11.2018 року Головне управління ДФС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.10.2018 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 15819,54 грн., що включає 15819,54 грн. недоїмки.

10.05.2019 року Головне управління ДФС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 30.04.2019 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 21030,90 грн., що включає 21030,90 грн. недоїмки.

08.08.2019 року Головне управління ДФС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.07.2019 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 23785,08 грн., що включає 23785,08 грн. недоїмки.

08.11.2019 року Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.10.2019 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 26539,26 грн., що включає 26539,26 грн. недоїмки.

11.02.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.01.2020 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 29293,44 грн., що включає 29293,44 грн. недоїмки.

06.11.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.10.2020 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 35588,74 грн., що включає 35588,74 грн. недоїмки.

11.02.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2610-55, якою повідомило, що станом на 31.01.2021 року у платника єдиного внеску наявна заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) у загальній сумі 37788,74 грн., що включає 37788,74 грн. недоїмки.

Зазначені податкові вимоги були надіслані податковим органом позивачці засобами поштового зв`язку, але повернуті відправнику «за закінченням терміну зберігання».

Отримавши за адвокатський запит рішення відповідачів, не погодившись із правомірністю та обґрунтованістю дій та рішень контролюючого органу, позивачка звернулась за захистом до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судом першої інстанції вірно з`ясовано, що у справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2018, 2019, 2020, 2021 роки відповідно до оскаржуваних вимог та за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Одночасно, за визначеннями, наведеними у п.п. 3, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС в Одеській області, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем) та суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 2 квітня 2020 року (справа №620/2449/19) та відповідно до приписів ст. 242 КАС України має бути врахована у цій справі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у спірному періоді позивачка є найманим працівником, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, у вказаному періоді роботодавець сплачував за позивачку єдиний внесок, а отже обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, покладається на роботодавця.

Також, доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено. У тому числі, про наявність таких доходів не зазначається і органом податкової служби у скарзі, заявах по суті справи, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 86 КАС України обставини відсутності у позивача протягом спірного періоду доходу від власної господарської діяльності окремо від доходів, отриманих на підприємстві, доказуванню не підлягають.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється контролюючим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI позивачка у спірному періоді є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в цей період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та не доведеність відповідачем правомірності своїх рішень у відповідній частині.

Як наслідок, є вірним висновок суду першої інстанції про наявність обставин для часткового задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв