Справа № 500/570/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/570/23

27 лютого 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2023 Головне управління у Чернівецькій області звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з заявою до ОСОБА_1 , в якій просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 , який застосований рішенням Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 22.02.2023 №231/Ж12/24-13-07-04.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі №500/556/23 заяву Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна повернуто заявнику.

23.02.2023 Головне управління у Чернівецькій області повторно звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з заявою до ОСОБА_1 , в якій просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 , який застосований рішенням Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 22.02.2023 №231/Ж12/24-13-07-04.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не допустив представників контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що стало підставою для прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків №231/Ж12/24-13-07-04, вчинене 22.02.2023 о 09:15 год., підтвердження якого має бути здійснено в судовому порядку.

Ухвалою суду від 24.02.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрити провадження за заявою Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків. Ухвалено заяву розглядати за правилами §2 "Розгляд окремих категорій складних справ" глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Призначено у справі судове засідання на 27.02.2023 о 11:00 год.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву.

Ухвалою суду від 24.02.2023 відмовлено представнику позивача про участь у справі в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що недопуск до перевірки відбувся з незгодою з діями відповідачів, оскільки це була друга перевірка за останні 6 місяців. Просив відмовити у здоволенні заяви позивача.

Враховуючи положення ст.268,283 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та перебуває на обліку як платник податків в Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області.

14.02.2023 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято наказ №212-п "Про проведення фактичної перевірки", відповідно до якого на підставі ст.19-1, п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1, ст.75, пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, доручено провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , за період фінансово-господарської діяльності з 12.06.2022 по 23.02.2023, тривалістю 10 діб з 14.02.2023 по 23.02.2023, з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки.

На підставі вказаного наказу, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області видано направлення на перевірку від 14.02.2023 №311 та № 312 головним державним інспекторам відділу фактичних перевірок, управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Чернівецькій області Шинковому Д.О. та ОСОБА_2 , відповідно.

21.02.2023 о 14:40 вказані посадові особи Головного управління ДПС у Чернівецькій області прибули для проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який здійснює діяльність в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

Від підпису у направленнях на перевірку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено актом від 22.02.2023 № 85/Ж6/24-13 про відмову від підпису у направленні про проведення фактичної перевірки.

У допуску до проведення фактичної перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 21.02.2023 № 83/Ж6/24-13-07-04.

В підписанні та отриманні акту недопуску до проведення фактичної перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт від 22.02.2023 №84/Ж6/24-13.

Виконуючим обов`язки начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Чернівецькій області, розглянувши матеріали щодо відмови у проведенні фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , було подано заступнику начальника Головного управління ДПС у Чернівецькій області звернення про застосування адміністративного арешту платника податків від 22.02.2023.

22.02.2023 о 09:15 год. заступником начальника Головного управління ДПС у Чернівецькій області було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків (підакцизних товарів), що перебуває (розміщене, зберігається) у магазині за адресою: : АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , та надіслати рішення з вимогою тимчасово зупинити відчуження майна

Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області листом від 22.02.2023 №2843/6/24-13-07-04 на адресу відповідача надіслано рішення від 22.02.2023 №231/Ж12/24-13-07-04 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З метою підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника в порядку, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулося до суду з цією заявою.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.16.1.9, 16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків, серед іншого зобов`язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи, допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп.20.1.4, 20.1.6, 20.1.9, 20.1.13 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, серед іншого мають такі права: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; вимагати під; час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

Тобто ПК України встановлено, що компетенція контролюючих органів та обов`язок платників податків є необхідними умовами для забезпечення виконання приписів ч.1 ст. 67 Конституції України, згідно з якою кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як передбачено п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Тобто в наказі на проведення перевірки від 14.02.2023 значено зокрема дві норми, а саме пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України, що дають підстави для перевірки.

При цьому, п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

У відповідності до пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім, зокрема, фактичних перевірок.

Згідно з пп.69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, податкові органи здійснюють державний контроль (нагляд) та спостереження у сфері ціноутворення відповідно до Закону України "Про ціни і ціноутворення" з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

Податкові органи здійснюють контроль за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) шляхом проведення фактичних перевірок.

Фактична перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав:

отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення;

отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Статтею 81 ПК України передбачені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Так, відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що виникненню у посадових осіб контролюючого органу права на проведення, зокрема фактичної перевірки, передує наявність визначених ПК України підстав для проведення перевірки.

Як слідує з наказу Головного управлінням ДПС у Чернівецькій області від 14.02.2023 №212-п "Про проведення фактичної перевірки", законодавчо визначеною підставою для проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вказано пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Водночас, суд звертає увагу на те, що з аналізу положень пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України вбачається, що передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених вказаним підпунктом, є наявність у контролюючого органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Також під час призначення перевірки податковий орган повинен керуватись пп.69.2, 69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України під час формування предмету та підстав її проведення отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення, та / або отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Втім, як слідує зі змісту наказу Головного управлінням ДПС у Чернівецькій області від 14.02.2023 №212-п "Про проведення фактичної перевірки" такий не містить жодних посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім зазначення норми ПК України, якою лише визначаються певні підстави для проведення фактичної перевірки.

Також, в наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогам чинного законодавства, що свідчить про неналежне оформлення наказу на проведення фактичної перевірки від 14.02.2023 №212-п в частині не відображення в наказі підстав проведення перевірки.

Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 у справі №640/21528/19 сформовано правову позицію, згідно якої інформація, на підставі якої прийнято наказ про проведення перевірки платника податків, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Таким чином, враховуючи відсутність у наказі Головного управлінням ДПС в Чернівецькій області від 14.02.2023 №212-п "Про проведення фактичної перевірки" конкретних підстав для проведення фактичної перевірки, зважаючи на не зазначення в наказі інформації, яка б свідчила про порушення відповідачем законодавства або про можливі його порушення, і в якому порядку цю інформацію було отримано, не видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Важливим є той факт, що звернувшись із даною заявою до суду, податковим органом не було подано доказів які обгрунтовували підстави здіснення перевірки ОСОБА_1 , зокрема визначенні в пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України. Тобто, якщо в наказі на перевірку податковий орган зазначає певні норми, як підставу для перевірки, то при розгляді справи про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту зобов`язаний надати докази, які саме слугували підставою для перевірки.

В контексті зазначення суб`єктом владних повноважень правових підстав для здійснення контролюючих заходів слід звернути увагу на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 (справа №1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, згідно якої, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Таким чином, прийняття наказу про проведення фактичної перевірки без визначення фактичних підстав для її призначення з питань дотримання порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки, без будь-яких додаткових підстав при системному тлумаченні норм ПК України та не подання їх суду при розгляді справи про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту, свідчить про порушення принципу правової визначеності, що є недопустимим.

У постанові від 05.07.2021 року у справі №825/951/17 Верховним Судом визначено, що можливість проведення фактичної перевірки пов`язується із наявністю в податковому органі інформації про можливі порушення з боку суб`єкта господарювання вимог податкового законодавства.

Також, у постанові від 19.11.2020 у справі №160/7971/19 Верховним Судом зазначено, що у такій категорії справ підлягає дослідженню, які саме порушення допустив платник податків, що могло б бути підставою для проведення фактичної перевірки, а також встановленню наявності у наказі про призначення перевірки посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №815/756/16, від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18, від 08.09.2020 у справі №640/21536/19, від 22.09.2020 у справі №520/1304/2020, від 17.12.2020 у справі №520/12028/18, від 08.04.2021 у справі №640/21528/19, від 15.06.2021 у справі №826/28170/15.

Існування ж абстрактної підстави для призначення фактичної перевірки платників податків не лише суперечить ст.80 ПК України, а також суперечить принципу законності, який регулює діяльність органів державної влади.

За таких обставин, оскільки в наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норм, що регулюють питання призначення перевірки, - пп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про неналежне оформлення наказу на проведення перевірки від 14.02.2023 №212-п в частині не відображення в наказі підстав проведення перевірки.

При цьому, за змістом положень ст.81 ПК України пред`явлення наказу про проведення перевірки, що оформлений з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Отже, недопуск відповідачем посадових осіб до проведення перевірки є обґрунтованим.

Аналогічні висновки щодо оформлення наказу про проведення перевірки містяться у постановах Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №813/3977/16, від 18.12.2018 у справі №820/4895/18, від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, від 09.09.2020 у справі №640/21536/19, від 02.12.2021 у справі №120/3918/20-а.

Водночас, згідно приписів пп.94.2.3 п.94.2 ст.92 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Тобто, можливість застосування арешту майна платника податків пов`язано законодавцем перш за все із наявністю законних підстав для проведення документальної або фактичної перевірки такого платника податків.

Таким чином, враховуючи те, що рішення податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків, прийняте за наслідками відмови відповідача у проведенні фактичної перевірки, яка, як зазначається вище, проводилася за наказом, оформленим з порушенням ПК України, підстав для підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна відповідача у суду не має.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За встановлених обставин, враховуючи необґрунтованість звернення Головного управління ДПС в Чернівецькій області до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , накладеного рішенням про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків від 22.02.2023 №231/Ж12/24-13-07-04, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 241-246, 255, 270, 271, 283 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління ДПС у Чернівецькій області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, 200А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013, );

відповідач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.