Справа № 545/3166/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 р.Справа № 545/3166/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2022, головуючий суддя І інстанції: Путря О.Г., вул. Фрунзе, 154а, м. Полтава, Полтавська, 36008, по справі № 545/3166/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 145352 від 21.09.2021 винесену інспектором взводу № 3 роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Кольчевським Д.Ю. за частиною 1 статті 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу закрити.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2022 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив про неврахування судом першої інстанції, що дані з приладу TruCam LTI 20/20 не можна вважати належними доказами, оскільки проведення замірів швидкості відбувалося технічним приладом, що перебував в руках поліцейського, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному ст. 40 Закону "Про Національну поліцію" (стаціонарно вмонтованим способом) з посиланням на висновки у справах №166/224/20 від 25.06.2020 та № 554/1946/21 від 27.07.2021, свідоцтво про підвищення кваліфікації ХА087511177/986/19 від 06.12.2019, не містить відомостей щодо проведення навчання з користування приладом і не підтверджує допуск поліцейського до роботи з TruCam. В спірній постанові відсутні визначені п.4.4 Стандарту обов`язкові реквізити, що надають документу юридичної сили, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав доказами «фото порушення з TruCam», яка викладена іноземною мовою без засвідченого перекладу, що унеможливлює її прочитання, не врахував, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70", не надав оцінку застосування поліцейським «ефект косинуса», за допомогою якого покази швидкості автомобіля збільшуються на 6-25км/год.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

21.02.2023 позивачем подано клопотання про витребування доказів в Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо витягу/довідку про її підтвердження статусу юридичної особи.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною 3 статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Таким чином, наведеними вимогами КАС України чітко встановлений як порядок, так і строки подання заяви про витребування доказів.

Не дотримання такого порядку та строку подання клопотання про витребування доказів є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.

Всупереч наведеним вимогам КАС України, апелянт, звертаючись із клопотанням про витребування доказів під час апеляційного розгляду справи, жодним чином не обґрунтував вжиття ним заходів для самостійного отримання цих доказів до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення та неможливості подання їх до суду першої інстанції.

Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідного клопотання про витребування доказів позивач не заявляв.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення заявленого клопотання про витребування доказів відсутні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 21.09.2021 року інспектором взводу № 2 роти №3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Кольчевським Д.Ю. винесена постанова серії БАА № 145352 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 17.09.2021 року о 11 год. 46 хв. в м. Полтаві, по вул. Європейській,128, керуючи транспортним засобом Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., при цьому перевищив швидкість руху транспортного засобу на 26 км/год. в населеному пункті, чим порушив п.12.4 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року 1306.

Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» (станом на час виникнення спірних правовідносин) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Судовим розглядом встановлено, що факт вчинення правопорушення зафіксовано на прилад TruCam LTI 20/20, серійний номер № ТС000776, розгляд справи про адміністративне правопорушення фіксувався за допомогою службової нагрудної відеокамери , яка розміщена на одязі поліцейських.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 283 КУпАП, відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення - TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС 000776), внесені до оскаржуваної постанови.

Факт керування позивачем ОСОБА_1 автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 17.09.2021 року о 11-40 хв. в ході судового розгляду ним не оскаржувався та підтверджується матеріалами справи.

Так на відеозапису з приладу TruCam номер № ТС000776, зафіксовано, що прилад було наведено саме на автомобіль під керуванням позивача (про що свідчить оптичний приціл) та чітко видно номерний знак автомобіля.

З наявною в матеріалах справи копією сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року, затверджений тип засобу вимірювальної техніки Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam зареєстровано в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки за № У3197-12.

Використання виробу TruCam LTI 20/20 виробництва LaserTechnologyInc підтверджена експертним висновком від 27.09.2018 року № 04/02/03/3008, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17952 від 13.01.2021, виданого Мінекономіки ДП «Всеукраїнський Державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт»), чинного до 13.01.2022 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000776 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі 2 км/год.

Колегія суддів зазначає, що прилад TruCам LTI 20/20 з серійним номером ТС000776 сертифікований, дозволений для використання на території України, пройшов періодичну повірку, що підтверджується експертним висновком від 27.09.2018, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 13.01.2021, сертифікатом від 29.08.2012.

Доводи апелянта на проведення замірів швидкості технічним приладом, що перебував в руках поліцейського, що, на думку позивача, може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки або обох рук з урахуванням вірогідної похибки та є підставою для скасування постанови, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач, є неприйнятними з огляду на те, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху, транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Нахил приладу - не викликає більшу похибку, що передбачено свідоцтвом про повірку та технічною характеристикою приладу.

Отже, твердження позивача, що використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі впливає на точність вимірювання швидкості руху ТЗ спростовується дослідженими доказами по справі.

Наведене у пункті 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» словосполучення в частині права поліції "монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку" не вказує на спосіб її розміщення (стаціонарним способом, на тринозі, у ручному режимі і т ін.), а лише вказує на місце такого розміщення (по зовнішньому периметру доріг і будівель), що спростовує твердження позивача про протиправне тримання в руках поліцейськими приладу ТruCam в процесі його використання.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання приладу TruCamLTI 20/20 з серійним номером ТС 000776 є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення п. 12.4 ПДР в розумінні ст.ст. 73-75 КАС України.

Стосовно доводів апелянта щодо спірна постанова не містить визначених п.4.4 обов`язкових реквізитів, визначених Стандартом, згідно вимог ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», що надають документу юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Вимогами статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24--1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Судова колегія, дослідивши оскаржувану постанову дійшла до висновку, що вона відповідає вимогам ст. 283, ст. 284 КУпАП, якими передбачений вичерпний перелік вимог, зміст яких обов`язково має зазначатись у постанові, а тому доводи апелянта про те, що спірна постанова не має юридичної сили з огляду на не відповідність її Стандартам згідно ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, на підтвердження розміщення дорожнього знаку 5.70 на відрізку дороги, де зупинено його транспортний засіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ПДР знак 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ТЗ позивача було зупинено 21.09.2021 на відрізку дороги в м. Полтава, вул. Європейська, 128.

Згідно наданого до суду першої інстанції відповідачем повідомлення Управління ЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради стосовно дати встановлення дорожнього знаку 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" на вул. Європейська, 128 за № 01-06-01/12/4297 вбачається, що у 2019 році на вул. Європейській у м. Полтаві було встановлено дорожні знаки типу 5.70 «Фото, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху».

Інформації стосовно відсутності даних дорожніх знаків з моменту їх встановлення (тобто у 2019 році) та по день надання вказаного вище повідомлення (№ 01-06-01/12/4297 від 25.10.2021) до Управління ЖКГ не надходила.

Інших належних доказів, окрім тверджень, позивача стосовно відсутності знаку 5.70 "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" на вул. Європейська, 128, де зупинено його транспортний засіб, судом не встановлено.

Отже, твердження апелянта щодо відсутності доказів, що підтверджують відповідність встановлення дорожніх знаків «5.70» на відрізку дороги де зупинено його транспортний засіб, спростовуються наданими відповідачем до суду письмовими доказами.

Безпідстаним є твердження позивача про те, суд першої інстанції прийняв як доказ відеофіксацію від 17.09.2021 яка не зазначена як додаток до спірної постанови, виходячи з того, що доступ до відеоматеріалів лазерного вимірювача швидкості руху транспортного засобу TruCam є виключно у працівників сектору зв`язку та телекомунікацій УПП в Полтавській області, які наділені повноваженнями у разі необхідності перенести електронний документ у вигляді відео запису на матеріальний носій (оптичний диск). На момент винесення оскаржуваної постанови, електронний документ у вигляді відео запису з приладу TruCam на матеріальний носій ще не було скопійований, а тому він і не відображений у ній, проте посилання на технічний засіб, яким здійснювалася фіксація вчиненого правопорушення мається у постанові про адміністративне правопорушення TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000776).

Згідно з ч. 3 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію", обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Відповідно до ст. ст. 10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на вимірювання у сфері, у якій їх результати можуть бути використанні як докази по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про сертифікацію та допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні, свідоцтвом про повірку, з вказаним терміном дії до наступної повірки.

Як встановлено судом раніше та підтверджується матеріалами справи, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 з серійним номером TC000776 пройшов повірку та отримав відповідне свідоцтво в якому чітко зазначена похибка приладу при вимірюванні +- 2км/год.

Прилад TruCam LTІ є засобом вимірювальної техніки. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Таким чином, підрозділи поліції використовують вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 як засіб вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTІ 20/20 TruCam», а тому доводи апелянта стосовно не підтвердження допуску поліцейського до роботи з TruCam LTI 20/20, оскільки свідоцтво про підвищення кваліфікації ХА087511177/986/19 від 06.12.2019 не містить відомостей щодо проведення навчання з користуванням приладом і не підтверджує допуск поліцейського до роботи з приладом TruCam LTI 20/20, є помилковими.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо неправомірності винесення оскаржуваної постанови з тих підстав, що інформація на паперовій копії фото фіксації порушення викладена іноземною мовою та не містить засвідченого перекладу, так як дане фото виготовлено автоматично приладом TruCam, являється паперовим відображенням електронного доказу, який містить інформацію іноземною мовою, та крім того, перелік інформації, що викладена іноземною мовою на фотознімку, міститься в інструкції по експлуатації TruCam українською мовою в розділі № 9 «Опис побудови фото додатку до постанови в справі про адміністративне правопорушення, що фіксується лазерним вимірювачем TruCam», а тому позивач не позбавлений можливості з нею ознайомитися.

Правильність математичного обрахування, в тому числі застосування поліцейським «ефекту косинуса», за допомогою якого, на думку позивача, показники швидкості автомобіля збільшуються 6-25км/год позовна заява не містить, а тому зазначене вище твердження апелянта, є необґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ході судового розгляду судом першої встановлено, що позивач, який за професією є адвокатом, про неможливість скористатися своїми процесуальними правами в повному обсязі повністю спростовуються дослідженими відеозаписами події, з яких вбачається, що інспектором поліції за клопотанням позивача розгляд справи було відкладено, він проводився в приміщенні УПП в Полтавській області 21.09.2021 року, позивача було ознайомлено з матеріалами справи, а саме з фото та відео фіксацією порушення ним швидкісного режиму, надано для ознайомлення (за його клопотанням) сертифікат повірки лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС 000776.

В той же час надані відповідачем докази підтверджують вину позивача у вчиненні ним зазначеного в постанові правопорушення.

Посилання апелянта на висновки викладені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 по справі №166/224/20 та у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2021 по справі № 554/1946/21 не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2022 по справі №545/3166/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич