Справа № 280/5954/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2023 року Справа № 280/5954/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
17 жовтня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2022 №173 в частині визначення дати звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2022 №59-РС;

поновити солдата ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 на посаді кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки з 13.09.2022;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2022 року №173 шляхом зазначення дати виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 , кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки - з 10 жовтня 2022 року, та провести відповідні розрахунки з грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зарахувати солдату ОСОБА_1 період вимушеного прогулу (перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 ) з 13.09.2022 року по 10.10.2022 року до періоду проходження військової служби осіб рядового та сержантського складу, календарної та пільгової вислуги років;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до військової особової справи солдата ОСОБА_1 в частині вислуги років, періоду проходження військової служби та дати виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з урахуванням змін, внесених до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2022 №173;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.09.2022 по 10.10.2022 в розмірі 38 777 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 80 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2022 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звільнення його з військової служби проведено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особа звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Позивач зазначає, що на момент його виключення зі списків особового складу військової частини з ним не було проведено остаточний розрахунок, а грошові кошти надійшли 29.09.2022 та 10.10.2022. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 10.09.2022 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової частини за станом здоров`я, після чого у цей же день кадровою службою військової частини НОМЕР_1 було підготовлено документи на звільнення та направлено до військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 №173. на підставі наказу по особовому складу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2022 №59-РС, та свідоцтва про хворобу №358 від 02.09.2022 регіональної військово-лікарської комісії, солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової служби на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Відповідач зазначає, що За приписами пункту 240 Положення №1153 Військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно. Відповідач зазначає, що після отримання документів від військової частини НОМЕР_2 , ним було негайно реалізовано наказ про звільнення позивача. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що безпосередньо наказ ВЧ НОМЕР_2 позивачем не оскаржується.

Також, відповідач вказував на те, що під час звільнення з військової служби позивач жодних заперечень командуванню не виказував, про що зазначено у відповідному рапорті позивача. Відповідач зазначає, що несвоєчасний розрахунок не може бути підставою для визнання протиправним спірного наказу та поновлення позивача на службі. Крім того, відповідач вказував на те, що відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Крім того, відповідач посилався на те, що він не є розпорядником бюджетних коштів та отримує фінансування від військової частини НОМЕР_2 , а тому не може відповідати за своєчасну виплату позивачу грошового забезпечення. З урахуванням викладеного у позовній заяві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.03.2022 №12, солдата ОСОБА_1 з 17.03.2022 призначено стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони, а також зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.07.2022 №99 з 01.07.2022 солдата ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків за посадою кулеметник відділення снайперів НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 02.09.2022 №358, виданого госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_5 , позивача на підставі статей 52-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

09.09.2022 подав командиру роти рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

13.09.2022 командиром ВЧ НОМЕР_1 , на підставі наказу по особовому складу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2022 №59-РС, свідоцтва про хворобу №358 від 02.09.2022, виданого регіональною військово-лікарською комісією, видано наказ №173, яким солдата ОСОБА_1 , кулеметника відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби за підпунктом «б» частини 4 пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

При цьому, позивач у позовній заяві посилається на те, що остаточний розрахунок з ним проведений лише 10.10.2022, тобто після видання наказу про звільнення.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийнятого наказу про звільнення, звернувся з даним позовом до суду.

Суд зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпунктом «б» частини 4 пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Судом становлено, що підставою для вирішення питання про звільнення позивача з військової служби послугувало свідоцтво про хворобу від 02.09.2022 №358, видане госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_5 , позивача на підставі статей 52-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

В свою чергу, відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення №1153/2008).

Відповідно до абзацу 1 підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно пункту 240 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Тобто, відповідно приписів пункту 240 Положення №1153/2008, отримання військовою частиною висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я є підставою для оформлення та надсилання документів щодо звільнення військовослужбовця уповноваженому командиру, який має обов`язок негайно видати наказ про звільнення військовослужбовця.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що після надходження висновку госпітальної військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_5 від 02.09.2022 №358, відповідно до якого позивача на підставі статей 52-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, командиром ВЧ НОМЕР_2 видано наказ №59-РС від 13.09.2022 щодо звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.

Також, 13.09.2022 командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №173, яким реалізовано наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 13.09.2022 №59-РС, в частині звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.

Тобто, відповідач під час прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби діяв у відповідності до приписів пункту 240 Положення №1153/2008, який передбачає негайне видання наказу про звільнення військовослужбовця за станом здоров`я після надходження висновку ВЛК про непридатність до військової служби.

Пунктом 242 Положення №1153/2008 дійсно передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, суд зазначає, що, по-перше, позивач звертаючись до командування військової з рапортом про звільнення зі служби за станом здоров`я самостійно вказав на те, що жодних претензій до командування військової частини не має, як позивач і не зазначав про наявність заперечень щодо виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення з ним повних розрахунків по грошовому забезпеченню.

По-друге, суд зазначає, що у даному випадку, приписи пункту 240 Положення №1153/2008, мають пріоритет у застосуванні, оскільки регулюють питання звільнення зі служби військовослужбовця, який за станом здоров`я не може в подальшому проходити військову службу, а відповідно повинен бути звільнений зі служби негайно після надходження висновку ВЛК.

По-третє, суд зазначає, що порушення порядку проведення розрахунків з військовослужбовцем станом на дату виключення зі списків особового складу може бути підставою для вирішення питання щодо виплати такому військовослужбовцю грошової компенсації за затримку у розрахунку, але не питання щодо поновлення військовослужбовця на військовій службі.

Суд зазначає, що позивача відповідно до висновку ВЛК визнано не придатним до військової служби із виключення з військового обліку, в свою чергу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Тобто, на військову службу можуть бути призвані лише придатні до неї за станом здоров`я і віком громадяни України, а тому у суду відсутні підстави для поновлення позивача на військовій службі, оскільки він є особою, яка не придатна до військової служби.

На переконання суду, позивачем не правильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки під час прийняття спірного наказу про звільнення відповідач діяв правомірно, позивач, в свою чергу, жодних заперечень щодо його звільнення з військової служби не висловлював, а спір між сторонами стосуються виключно своєчасності виплати грошового забезпечення.

Більш того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на ту обставину, що грошове забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 нараховується та виплачується ВЧ НОМЕР_2 , про що свідчить виписки з банківського рахунку позивача, які позивачем надано до позовної заяви.

А відповідно якщо позивач вважає, що було порушено його право в частині отримання своєчасного розрахунку при звільненні, то відповідно має право звернутися до суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_2 , яка відповідала за виплату грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 з вимогами щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2022 №173, оскільки під час видання зазначеного наказу відповідач діяв правомірно та у відповідності до положень чинного законодавства України.

Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, як похідні від вимоги про скасування наказу про звільнення з військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова