Справа № 160/25808/21
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 160/25808/21

адміністративне провадження № К/990/18867/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Жук А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (головуючий суддя - Голобутовський Р.З.)

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року (головуючий суддя - Бишевська Н.А., судді: Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.)

у справі №160/25808/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи»,

про визнання протиправним та скасування наказу.

I. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 2021 року №4496/5 «Про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого щодо арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого №385 від 28 лютого 2013 року).

2. Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:

-- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2021 року «Про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого» №4496/5 (строком на шість місяців) щодо арбітражного керуючого ОСОБА_1 , свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №385 від 28 лютого 2013 року) до набрання законної сили судового рішення у даній справі;

- визначити спосіб і порядок виконання ухвали про забезпечення позову шляхом зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» та Міністерства юстиції України шляхом виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих запис про наказу №4496/5 від 15 грудня 2021 року про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого щодо арбітражного керуючого ОСОБА_1 , свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №385 від 28 лютого 2013 року) до набрання законної сили судового рішення у даній справі.

3. Заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що дія оскаржуваного наказу фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення.

4. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, заяву про забезпечення позову задоволено.

5. Не погоджуючись із ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку (касаційне провадження №К/990/18867/22). У скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, відповідач просив їх скасувати та прийняти рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

6. Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження №К/990/18867/22 за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. ОСОБА_1 має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №385 від 28 лютого 2013 року.

8. На підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 20 травня 2021 року №1125 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 20 травня 2021 року N103/05/21, Міністерством юстиції України було видано наказ від 15 грудня 2021 року №4496/5, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на 6 місяців.

9. Вважаючи протиправним наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 2021 року №4496/5, позивач звернувся до суду із позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення на здійснення діяльності арбітражного керуючого, фактично унеможливлює здійснення позивачем професійної діяльності за наявності відповідного свідоцтва, а вжиття заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення рішення по справі.

11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відмова заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення спірного наказу, фактично позбавить позивача можливості здійснювати дії стосовно надання довідок по заробітній платі співробітникам підприємств, виплачувати заборгованість, тощо.

12. Також суд апеляційної інстанції наголосив, що залишаючи без змін прийняте судом першої інстанції рішення про забезпечення позову, судова колегія враховує те, що станом на час перегляду ухвали суду про забезпечення позову, 30 травня 2022 року по справі №160/25808/21 Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято рішення по суті позовних вимог Арбітражного керуючого Чикильдіна О.М. Позовні вимоги задоволено та скасовано наказ Міністерства юстиції України №4496/5.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. У касаційній скарзі (касаційне провадження №К/990/18867/22) відповідач вказав, що приймаючи оскаржувані рішення, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме вимоги пункту 1 частини другої статті 150, частини другої статті 151 та частин третьої, четвертої статті 242 КАС України.

14. Також відповідач, керуючись правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 червня 2018 року (справа №826/9263/17), від 06 лютого 2019 року (справа №826/13306/18), зазначив, що суд протиправно вжив заходи забезпечення позову, оскільки фактично задовольнив позовні вимоги.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

16. Касаційне провадження №К/990/18867/22 у справі, що розглядається, відкрито з підстави оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України (ухвала про задоволення заяви про забезпечення позову) та посилання скаржником у касаційній скарзі на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

17. Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

18. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/7496/18.

19. Згідно із частиною шостою статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

20. Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

21. При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

22. Інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

23. Принципами Рекомендації № Я (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1998 року, визначено наступне:

- приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

- заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

- заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

- провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

24. Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

25. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

26. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

27. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

28. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

29. Крім того, згідно із зазначеними Рекомендаціями, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

30. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа №826/8556/17), від 25 квітня 2019 року (справа №826/10936/18), від 22 грудня 2022 року (справа №640/31494/21).

31. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент розгляду судом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/8659/21 судом вже було прийнято рішення щодо скасування рішення Комісії про застосування до позивача дисциплінарного стягнення. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії спірного наказу Міністерства юстиції України до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі, в даному випадку, дійсно може певним чином ускладнити виконання рішення суду та привести до необхідності додавати значних зусиль для відновлення права позивача на працю.

32. Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин правовий висновок, викладений Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2019 року (справа №826/13306/18), від 19 червня 2018 року (справа №826/9263/17). У вказаних справах суд відмовив у задоволенні заяв про забезпечення позову за інших фактичних обставин, ніж у справі, яка розглядається. Верховний Суд наголошує, що підстави для забезпечення позову є оціночними, тому судам необхідно враховувати усі фактичні обставини у кожному конкретному спорі.

33. У справі №826/9263/17 суд касаційної інстанції вказав про неспівмірність заходу забезпечення позову із позовними вимогами, оскільки невжиття вказаних заходів не створить очевидної небезпеки правам позивача, зокрема права на працю. У цій справі предметом позову було оскарження приватним нотаріусом блокування його діяльності як державного реєстратора до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки нотаріус має можливість здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

34. У справі №826/9263/17 суд касаційної інстанції наголосив, що зупиняючи дію припису органу державного геологічного контролю, фактично суд дозволить надрокористувачеві не виконувати вимоги цього припису, не дивлячись на встановлені перевіркою порушення, що свідчить, у свою чергу, про порушення принципу співмірності при застосуванні заходу забезпечення.

35. Отже, можна зробити висновок про те, що доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.

36. Таким чином, Верховний Суд не встановив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

37. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

38. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №160/25808/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

А.В. Жук,

Судді Верховного Суду