Справа № 320/861/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року № 320/861/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Бюро економічної безпеки України

про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Бюро економічної безпеки України, у якому просить суд:

- визнати дії Бюро економічної безпеки України, щодо віднесення відомостей вказаних у наказі від 2 грудня 2022 року №355 до службової інформації протиправними;

- визнати незаконним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 2 грудня 2022 року №355, про внесення змін до наказу Бюро економічної безпеки України від 1 лютого 2022 року №27;

-визнати протиправними дії Бюро економічної безпеки України, щодо ненадання інформації, на публічний запит ОСОБА_1 від 7 грудня 2022 року вх. №3ПІ-143/0/5;

-визнати протиправними дії Бюро економічної безпеки України, щодо ненадання інформації, на публічний запит ОСОБА_1 від 15 грудня 2022 року вх. №3ПІ-145/0/5;

-зобов?язати Бюро економічної безпеки України, надати відповідь ОСОБА_1 на запити від 7 грудня 2022 року вх. №143/0/5 та від 15 грудня 2022 року вх. №3ПІ-145/0/5.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка звернувся до Бюро економічної безпекиУкраїни із запитом на інформацію. Позивачкою отримана відмова у задоволенні запиту на інформацію. Позивачка вважає, що ненадання відповідачем неповної інформації на запит - через незастосування норм Закону №2939-VІ порушує конституційне право позивачки на вільне збирання та використання інформації.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації, так як така інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 надіслала до Бюро економічної безпеки України (далі- БЕБ) за допомогою форми для подання запиту на отримання публічної інформації електронною поштою, запити на публічну інформацію за вх. №ЗПІ-143/0/5 від 07.12.2022 та вх. №ЗПІ-145/0/5 від 15.12.2022.

В запиті, за вх. №ЗПІ-143/0/5 від 07.12.2022, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства, позивачка просила надати їй наступну інформацію:

1.надати копію діючої структури Бюро економічної безпеки з додатками станом на 07.12.2022.

2. надати копію діючого Штатного розпису Бюро економічної безпеки з додатками станом на 07.12.2022.

На запит на публічну інформацію, Бюро економічної безпеки України, надало лист-відповідь від 12.12.2022 №ЗПІ/159/0/13, в якому відповідач відмовив у наданні інформації, що запитувалась позивачкою, зазначаючи що відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Бюро економічної безпеки України, затвердженого наказом БЕБ від 01 лютого 2022 року №27 (зі змінами, внесеними наказом БЕБ від 02 грудня 2022 року №355), відомості щодо організаційно-штатних пропозицій та штатний розпис центрального апарату БЕБ належать до службової інформації.

В запиті, за вх. №ЗПІ-143/0/5 від 15.12.2022, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства, позивачка просила надати їй наступну інформацію:

1.надати перелік вакантних посад державної служби із зазначенням назв самостійних структурних підрозділів та структурних підрозділів у складі самостійних підрозділів Бюро економічної безпеки відповідно до актуального штатного розпису БЕБ введеного в дію станом: на 07.12.2022, на 08.12.2022, на 09.12.2022, на 12.12.2022, на 13.12.2022, на 14.12.2022, на 15.12.2022, та станом на кожен день розгляду та на день надання відповіді на запит.

2.повідомити прізвище, ім?я та по батькові особи, що обіймає посаду керівника Управління персоналу БЕБ станом на 05.12.2022 та 06.12.2022.

3.повідомити прізвище, ім?я та по батькові особи, що обіймає посаду керівника Департаменту персоналу БЕБ за період з 07.12.2022 по день надання відповіді на запит.

4.повідомити чи вакантна посада керівника Департаменту персоналу

станом: на 07.12.2022 на 08.12.2022, на 09.12.2022, на 12.12.2022, на 13.12.2022, на 14.12.2022, на 15.12.2022, та станом на кожен день розгляду та на день надання відповіді на запит.

На запит на публічну інформацію, Бюро економічної безпеки України, надало лист-відповідь від 21 грудня 2022 року №ЗПІ/161/0/13, в якому позивачка отримала відповідь від керівника Управління персоналом Світлани Королицької в якій, зокрема зазначено, що інформація про окремі категорії працівників БЕБ належить до службової інформації.

Вважаючи такі дії протиправними, позивачка звернулась з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписами ст. 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 20 Закону України «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України «Про інформацію»).

Згідно з ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Приписами ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

VI. Оцінка суду

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 року (далі - Закон №2657-XII).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.2. ст.6 Закону №2657-XII, право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров?я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Частинами 1, 2 статті 7 Закону №2657-XII передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб?єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

При цьому ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб?єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статте 20 Закону №2657-XII передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод обов?язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону №2657-XII).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб?єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України Про доступ до публічної інформації №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-V1).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб?єктами владних повноважень своїх обов?язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб?єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов?язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. У відповідності до частини 1 статті 20 Закону No2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п?яти робочих днів з дня отримання запиту. Згідно статті 22 Закону No2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Статтею 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

-виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров?я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

-розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

-шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно статті 9 Закону №2939-VI, відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової інформації може належати така інформація:

що міститься в документах суб?єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов?язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» (далі - Закон про БЕБ) Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до частини другої статті 19 Закон про БЕБ, служба в Бюро економічної безпеки України є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України.

Попри те, що БЕБ за Законом про БЕБ є центральним органом виконавчої влади, одним із основних напрямів його діяльності є правоохоронна функція.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» БЕБ визначено як правоохоронний орган.

Положення вказаного Закону визначають систему особливих заходів державного захисту працівників БЕБ як представників правоохоронного органу.

Пунктом 4 частини першої статті 5 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» визначена гарантія працівників Бюро економічної безпеки України, зокрема, правовий захист і забезпечення особистої безпеки працівників Бюро економічної безпеки України, їхніх близьких родичів, майна.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-1X, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX, та Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан.

Зазначеним Указом, зокрема, установлено, що у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно із частиною першою статті 19 Закону про БЕБ, до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі-Закон про ОРД) до підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність входять підрозділи детективів, оперативно-технічні підрозділи БЕБ.

В свою чергу, згідно зі статтею 7 Закону про ОРД оперативні підрозділи, зокрема, Бюро економічної безпеки України проводять слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні за дорученням слідчого, дізнавача, прокурора в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» БЕБ є суб?єктом, який безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції.

Крім того, частиною третьою статті 7 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що Міжвідомча координаційна комісія Антитерористичного центру при Службі безпеки України формується з, в тому числі, заступників керівників інших центральних органів виконавчої влади до яких входить БЕБ.

При цьому, штатний розпис - це організаційно-розпорядчий документ, яким передбачена укомплектованість державного органу в розрізі структурних підрозділів , в тому числі, тих підрозділів, які здійснюють боротьбу із тероризмом, негласні слідчі дії та оперативно-розшукові заходи в період воєнного стану.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що віднесення інформації про штатну чисельність державного органу, у структурі якого є гласні і негласні працівники, до службової, обмеживши таким чином доступ до неї, цілком відповідає критеріям «трискладового тесту».

В свою чергу, Директор БЕБ, за змістом частини 1 статті 17 Закону про БЕБ: видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов?язковими для виконання працівниками БЕБ (пункт 20); вживає заходів із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є БЕБ (пункт 11).

Разом з цим, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини 2 статі 6 Закону України №2939-VI, що є трискладовим тестом, через який проходить публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою.

За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

3 проведеного трискладового тесту Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях БЕБ вбачається, що:

1) обмеження доступу до таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - працівників БЕБ щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них). При цьому, беручи до уваги статус БЕБ, як органу з правоохоронною функцією, специфіку завдань, які вирішує БЕБ, особливий характер служби в БЕБ, умови правового захисту працівників БЕБ, обмеження доступу до таких відомостей відповідає правомірному інтересу держави Україна в особі працівників БЕБ щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави;

2) можливість завдання істотної шкоди захищеним інтересам зазначених конкретних фізичних осіб, як і правомірним інтересам держави Україна в особі зазначених осіб, конкретно полягає у можливості маніпулювання відповідними відомостями, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, з боку третіх не доброчесних осіб, з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації тощо) та/або безпосереднього впливу на працівників БЕБ, як на фізичних осіб, з метою схилення їх, як працівників БЕБ, до прийняття тих чи інших рішень з неналежним дотриманням/недотриманням/порушенням вимог законодавства на користь таких не доброчесних осіб, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність БЕБ, підвищення рівня дезорганізації діяльності БЕБ, зростання ризиків виникнення тиску (впливу) на осіб, причетних до виконання завдань слідства та оперативно-розшукової діяльності, зростання ризиків поширення хабарництва, корупції та її проявів у лавах БЕБ тощо. Як наслідок, надання вищевказаних відомостей у реальному часі відкриє необмеженому колу осіб інформацію про проходження служби конкретними працівниками БЕБ, що, у свою чергу, матиме прямий причиннонаслідковий зв?язок із зазначеною вище потенційно-конкретною істотною шкодою. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує БЕБ, вказана шкода є істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до вищевказаних відомостей є достатньо високою;

3) зважаючи на те, що вищевказані відомості не є інформацією, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов?язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо, зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання таких відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні.

Обмеження доступу до публічної інформації може здійснюватися відповідно до закону для захисту, серед іншого, репутації або прав інших людей, підтримання авторитету правоохоронного органу, якщо розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, і така шкода від оприлюднення відповідної інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, на підставі законодавчо визначених особливостей діяльності БЕБ, обмеження надання БЕБ певної інформації щодо працівників органу, який здійснює правоохоронну функцію, для захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості органу, який здійснює правоохоронну функцію, суд вважає допустимим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №9901/235/20 від 08 липня 2021 року.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» відносить до компетенції розпорядника інформації питання обмеження доступу до неї та, водночас, встановлює прямі заборони на її обмеження (ч. 3-8 статті 6). Вказані заборони були враховані БЕБ і у відповідях позивачці надана інформація щодо структури та вакансій.

З аналізу вищевикладених вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що формальне віднесення суб`єктом владних повноважень будь-якої інформації до службової інформації ще не є безумовною підставою для відмови у наданні такої інформації на запит заінтересованої особи.

В цьому випадку, згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмеження доступу до інформації має здійснюватися при дотриманні сукупності наступних вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

В свою чергу, перевіряючи правомірність встановлення обмеження суб`єктом владних повноважень доступу до бажаної позивачкою інформації, суд зазначає таке.

Обмеження доступу до документів з відомостями щодо структури, штатного розпису, щодо посади керівника Управління персоналу БЕБ, на переконання суду, відповідає інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку та має на меті попередження настання будь-яких негативних наслідків для таких інтересів.

При цьому, суд вважає, що неконтрольоване розголошення відомостей щодо структури, штатного розпису, посади керівника Управління персоналу БЕБ може завдати істотної шкоди інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку.

В свою чергу, зазначена вище потенційна шкода від неконтрольованого розголошення або публікації запитуваних документів, безумовно переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Більш того, в тексті позовної заяви відсутнє будь-яке обґрунтування наявності суспільного інтересу щодо запитуваної інформації, а також відсутнє будь-яке обґрунтування наявного наміру позивачки отримати спірну інформацію відносно посадових осіб правоохоронного органу та наміру її подальшого використання.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірним віднесення запитуваних позивачем відомостей до інформації з обмеженим доступом. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 28.02.2023