Справа № 160/15336/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/15336/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року (суддя Кальник В.В.) в справі № 160/15336/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 15 вересня 2022 року № 72 про відмову у зарахуванні періоду роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у Відкритому акціонерному товаристві «Південдизельмаш» (далі ВАТ «Південдизельмаш») до загального страхового (трудового) стажу та призначенні пенсії за віком; визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з відмови у зарахуванні періоду роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у ВАТ «Південдизельмаш» до загального страхового (трудового) стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком з урахуванням загального страхового (трудового) стажу роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у ВАТ «Південдизельмаш» з 09 вересня 2022 року на підставі заяви про призначення пенсії від 09 вересня 2022 року; зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати період роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у ВАТ «Південдизельмаш» до загального страхового (трудового) стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 09 вересня 2022 року; зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09 вересня 2022 року на підставі заяви про призначення пенсії від 09 вересня 2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 15 вересня 2022 року № 72, яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у ВАТ «Південдизельмаш» до загального страхового (трудового) стажу та призначенні пенсії за віком; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року у ВАТ «Південдизельмаш» до загального страхового (трудового) стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком від 09 вересня 2022 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Чернівецькій області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що підставою для відмови у призначенні пенсії є відсутність у позивача достатнього страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки страховий стаж позивача складає 27 років 09 місяців 25 днів при необхідному 29 років.

Період роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року не зараховано до страхового стажу, оскільки дата наказу про звільнення суперечить даті звільнення, тому необхідно надати уточнюючу довідку або архівну довідку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України

Позивач 09 вересня 2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області №72 від 15 вересня 2022 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні №72 зазначено наступне: вік заявника 60 років; необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 29 років; страховий стаж особи становить 27 років 9 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року, оскільки дата наказу про звільнення (21 січня 1997 року) суперечить даті звільнення. Дата, з якої позивач матиме права на пенсійну виплату, 01 вересня 2025 року або за умови набуття необхідного страхового стажу.

Суд першої інстанції, дослідивши трудову книжку серії НОМЕР_1 від 06 вересня 1979 року, встановив, що у спірний період роботи позивач працювала:

- з 06 серпня 1982 року - прийнята в ЖКО (відділ № 33) бухгалтером (запис 6);

- 02 січня 1991 року у зв`язку з введенням нової схеми посадових окладів посада бухгалтера підтверджена (запис 7);

- 05 червня 1992 року переведена бухгалтером II категорії, керівником групи (запис 8);

-25 жовтня 1995 року виробниче об`єднання дизелебудування «Південьдизельмаш» перейменоване у ВАТ «Південдизельмаш» (запис 9);

- 01 травня 1997 року звільнена за переводом в ДП «Житлово-комунальне господарство» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП (запис 10).

Суд першої інстанції вважав, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Враховуючи те, що саме графа 2 трудової книжки за спірний період містить вірну дату звільнення позивача, суд першої інстанції вважав, що невірна дата в наказі про звільнення не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для не врахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Оскільки наявність трудового стажу позивача за період роботи з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року підтверджується записами у трудовій книжці, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію, враховуючи дискрецію органу Пенсійного фонду в питаннях призначення пенсії, з метою ефективного захисту права позивача на пенсію, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати належний орган призначення пенсії повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09 вересня 2022 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

При цьому суд першої інстанції вважав, що в цьому випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яке здійснювало розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 09 вересня 2022 року. Тому з огляду на неналежне виконання визначеним органом Пенсійного фонду повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії позивачу саме на ГУ ПФУ в Чернівецькій області як визначеного суб`єкту призначення, а позовні вимоги до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишив без задоволення.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 після досягнення 60-річного віку 09 вересня 2022 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) із заявою про призначення пенсії за віком, подавши відповідні документи.

За принципом екстериторіальності програмним забезпеченням Пенсійного фонду України визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, - ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області №72 від 15 вересня 2022 року відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу. В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 27 років 09 місяців 25 днів. До страхового стажу не зараховано період з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року, оскільки дата наказу про звільнення (21 січня 1997 року) суперечить даті звільнення. Для зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку, видану підприємством чи архівною установою на підставі первинних документів (а.с. 87).

Спірним у цій справі є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком через відсутність достатнього страхового стажу та документального підтвердження страхового стажу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання зазначених законів.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах трудової книжки та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Суд звертає увагу, що підставою для не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу є тільки невідповідність дати наказу про звільнення (21 січня 1997 року) даті звільнення (01 травня 1997 року).

Оскільки графа 2 трудової книжки за спірний період містить вірну дату звільнення позивача, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що невірна дата в наказі про звільнення не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для не врахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Відповідно, враховуючи підтвердження періоду роботи позивача з 06 серпня 1982 року по 01 травня 1997 року в ВАТ «Південдизельмаш» записами у трудовій книжці позивача, висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача є правильним, як й висновок про протиправність рішення від 15 вересня 2022 року № 72 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Апелянтом не приведено доводів у спростування обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права, а позивачем не оскаржено рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання призначити пенсію, тому судом не надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року в справі № 160/15336/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року в справі № 160/15336/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 лютого 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко