Справа № 440/518/23
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/518/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо не завершення виконавчого провадження №59210104, як сплаченого у повному обсязі, не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного примусовому виконанні рішення державного виконавця та не виключення відомостей з ЄРБ стосовно даного виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Дніпровським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи № 2604/13582/12 від 26.09.2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (матері позивача) у сумі 295112,38 грн. На підставі вказаного виконавчого документа було відкрито виконавче провадження №40802697 на суму 324673,82 грн. В рамках виконавчого провадження проведена реалізація майна позивача і його матері, стягнута основна та додаткова винагорода приватного виконавця у повному обсязі, що підтверджується листом приватного виконавця Скрипника В.Л. 09.01.2023 позивач направив до відповідача лист про завершення ВП № 592101104 як сплаченого у повному обсязі, зняття арештів, накладених у даному виконавчому провадженні та виключення відомостей із ЄРБ. Станом на 18.01.2023 відомості не виключені, арешти не зняти, виконавче провадження не завершене. Не погоджуючись із вказаним, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

16.02.2023 відповідачем надано до суду відзив, в якому останній зазначає, що станом на 07.02.2023 підстави для закінчення виконавчого провадження, зняття арешту з майна та виключення відомостей із ЄРБ щодо ОСОБА_1 у відділу відсутні, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №40802697 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/13582/2012 від 16.09.2012 виданого Дніпровським районним судом м. Києва, яким необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість в сумі 295112,38 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення суду в добровільний строк до 12.01.2015 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 29511,24 грн.

У подальшому в ході проведення виконавчих дій від стягувача, ПАТ "Укрсоцбанк" надійшла заява про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. За результатами розгляду вказаної заяви 17.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

09.01.2023 позивач направив до відповідача лист про завершення ВП № 592101104 як сплаченого у повному обсязі, зняття арештів, накладених у даному виконавчому провадженні та виключення відомостей із ЄРБ, оскільки в рамках виконавчого провадження проведена реалізація майна позивача і його матері, стягнута основна та додаткова винагорода приватного виконавця у повному обсязі, що підтверджується листом приватного виконавця Скрипника В.Л.

Оскільки, станом на 18.01.2023 відомості не виключені, арешти не зняти, виконавче провадження не завершене, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Як встановлено судом, на час винесення постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору № 59120104 від 12.01.2015 діяв Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Пунктом 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає вичерпний перелік підстав коли виконавчий збір не стягується.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами;

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, у розумінні норм статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для нестягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави відсутні.

Відповідно до змісту статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, що діяла на момент винесення вищевказаних постанов), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі щодо боржника ОСОБА_1 перебувають наступні виконавчі провадження:

- виконавче провадження № 59210104 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 40802697 від 12.01.2015 в сумі 29511,24 грн.;

- виконавче провадження № 59210110 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 38984649 від 12.01.2015 в сумі 61983,12 грн.;

- виконавче провадження № 59210097 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 40803286 від 12.01.2015 в сумі 33869,17 грн.

На звернення позивача від 09.01.2023, відповідачем 07.02.2023 року надано відповідь, яка направлена адвокату Марченко Г.І.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи позивача про бездіяльність державного виконавця щодо не завершення виконавчого провадження №59210104, як сплаченого у повному обсязі, не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного примусовому виконанні рішення державного виконавця та не виключення відомостей з ЄРБ стосовно даного виконавчого провадження є необґрунтованими та безпідставними.

Стаття 59 Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає порядок, підстави та способи зняття арешту з майна.

Так, вказаною статтею зазначено наступне.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Суд вказує, що позивачем у своєму позові не наведено жодних підстав, які визначені статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи вказані норми, суд також вказує, що позивачем ані до суду, ані до державної виконавчої служби не було подано документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 Закону, що також вказує на необґрунтованість та безпідставність тверджень позивача про бездіяльність державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №59210104.

Таким чином, суд вказує, що у Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було законних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №59210104.

Суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул.Г.Кондратьєва, буд.28,м.Суми,Сумська область) про визнання бездіяльності протиправною повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко