Справа № 200/4943/22
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Справа№200/4943/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконною відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2022 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), у якому просить:

визнати незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.11.2018 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.11.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (після звільнення зі служби в поліції, що відбулося з 31.10.2018 року). На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі №200/8204/21 Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та направило до відповідача необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Проте, відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні йому пенсії. Вважає, що відповідачем порушено його право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати копію заяви ОСОБА_1 та весь пакет документів, на підставі яких було відмовлено останньому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022 року № про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов у якому зазначив, що органи Пенсійного фонду призначають пенсію відповідно до тих нормативно правових актів, які є чинними на час реалізації права на пенсію. Тому застосування висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року по справі №805/3923/18-а можливо лише до тих обставин, які настали після 03 березня 2021 року. Крім того, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. 15 серпня 2022 року (вх. №1324/5) до Головного управління надійшов пакет документів необхідний для призначення пенсії за вислугу років Позивачу відповідно до Закону України №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Статтею 50 Закону №2262 встановлено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Вважає, що підстави для призначення пенсії позивачу з 01 листопада 2018 року відсутні.

Законом № 2262 чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення певної календарної вислуги та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Як зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону № 3668, його розроблено з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування шляхом, зокрема, поступового збільшення необхідної вислуги для призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та деяким іншим особам, запровадивши при цьому її календарне обчислення. Саме пояснювальна записка до закону є одним з найважливіших документів, які дають можливість зрозуміти дійсну волю законодавця у випадку наявності сумнівів. Також зазначає, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У зв`язку з наведеним просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим ГУНП в Донецькій області.

Позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року по 25.10.2018 року - службу в Національній поліції України.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.10.2018 року № 454о/с «По особовому складу» відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 старшого інспектора чергового сектору реагування патрульної поліції № 3 Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції з 31 жовтня 2018 року.

Відповідно до вказаного наказу вислуга років на 31 жовтня 2018 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 20 років 10 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні складає: 26 років 06 місяців 07 днів.

Листом від 26.06.2021 року за № Г-77/34/01-2021 Головне управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивача про те, що згідно пункту «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається звільненим зі служби поліцейським незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Тобто звільненому зі служби у даному випадку 31 жовтня 2018 року поліцейському для призначення пенсії за вислугу років встановлена Законом вислуга 24 календарних років і більше. Згідно наказу ГУНП в Донецькій області від 25.10.2018 року № 454о/с ОСОБА_1 на час звільнення зі служби - 31 жовтня 2018 року мав наявну вислугу лише календарних років - 20 років 10 місяців 25 днів.

Вказані обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 в справі № 200/8204/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 та набрало законної сили. Цим рішенням позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області було задоволено, а саме:

визнано незаконними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні та направленні до відповідних органів Пенсійного фонду України заяви та документів необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити та направити до відповідних органів Пенсійного фонду заяву та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до п. а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

15.08.2022 на виконання вказаного судового рішення Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та надало до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивача та необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022 року № в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю:

необхідної календарної вислуги років, що передбачена п. «а» ст. 12 вказаного Закону;

страхового стажу, що передбачений п. «б» ст. 12 цього Закону та недосягненням заявником 45-річного віку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені такі види пенсії за цим Законом: довічна пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (ч. 2 ст. 1 Закону).

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.

Статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

Пунктом 3 цієї Постанови визначені випадки зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (до яких належав позивач).

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, де Суд дійшов висновку про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Верховний Суд також зазначив, що є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і звернув увагу на необхідності врахування норм підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії.

Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 підтримав правову позицію, що викладена у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вони не вважаються нормативно-правовими актами, тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у вказаних висновків зворотної дії у часі.

Виходячи з положень до п.п. 1, 7, 12 (з урахуванням додатку №2 до п. 12) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, проведення розрахунку вислуги років належить до повноважень уповноважених структурних підрозділів відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади. Розрахунок вислуги років на пенсію складається за матеріалами особової справи та зазначається в поданні про призначення пенсії, які разом з іншими документами направляються до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

З розрахунку вислуги років позивача, що наведений в наказі про звільнення та в інших поданих до відповідача документах вбачається, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (має 20 років 10 місяців 25 днів). Проте, у нього наявний відповідний пільговий стаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393.

З огляду на наведене, із зарахуванням на пільгових умовах такого часу проходження служби, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Такий висновок суду ґрунтується на аналогічному правовому висновку Верховного Суду, що викладений в постановах від 03.03.2021 в справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

Вказані положення законодавства залишилися поза увагою суб`єкта владних повноважень, що призвело до неправомірної відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. «б» ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає строки призначення пенсій, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Статтею 50 вказаного Закону також визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (останній абз. ст. 50).

При цьому згідно з частиною 1 статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії з додаванням усіх необхідних документів була подана до відповідача 15.08.2022. Саме від цієї дати згідно з положеннями ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підлягає обрахуванню 12-місячний строк, з якого можливе призначення пенсії.

Враховуючи пряму норму закону, незважаючи на дату підписання позивачем заяви про призначення пенсії 01.11.2018, датою призначення пенсії має бути 15.08.2021 року.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на висновок Донецького окружного адміністративного суду у рішенні від 16.06.2022 по справі №200/1302/22, оскільки у вказаній справі позивач звернувся за пенсією менш, ніж за 12 місяців з дня виникнення права на неї.

Закон не пов`язує застосування вказаного припиняльного терміну з причиною несвоєчасного звернення за призначенням пенсії. У разі, якщо позивач вважає, що несвоєчасне звернення до пенсійного органу відбулося не з його вини, він має право звернутися до суду з позовом про стягнення з винної особи завданої йому шкоди в порядку цивільного або адміністративного судочинства.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95). При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12).

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення.

Враховуючи те, що правові наслідки для позивача має саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022 року №, воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У зв`язку з встановленням судом виконання всіх умов, визначених законом для призначення пенсії позивачеві, відсутністю у відповідача у даному випадку права діяти на власний розсуд, суд вважає обгрунтованим зобов`язання останнього призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 15.08.2021 року.

Отже позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконною відмови у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконною відмови у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022 року № щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 15.08.2021 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28 лютого 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.