Справа № 358/857/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 358/857/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Ревва Е.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, суддя Романенко К.С., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м Києві, третя особа: інспектор третьої роти 1-го батальйону, 1-го полку взводу лейтенант поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в м. Києві, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, яка була винесена 16 вересня 2022 року інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - ОСОБА_2;

- відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по адміністративній справі - закрити, в зв`язку з відсутністю в діях - ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення;

- стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції м. Київ за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції документально підтверджені судові витрати у даній справі, зокрема: витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 992,40 грн., та витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі - 10 000 грн;

- відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 249 КАС України, постановити окрему ухвалу, яку направити відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також для розгляду питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних у порушенні Закону.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2022 року інспектором роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2. було винесено постанову серії БАД № 421556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення в розмірі 680 грн.

Відповідно до постанови водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_2 , 16.09.2022 року о 17 год. 40 хв. у м. Києві, здійснив рух по смузі громадських транспортних засобів, позначеної знаком 5.8, чим порушив пункт 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Заперечуючи факт порушення ПДП позивач зазначив, що біля 17.15 16 вересня 2022 він виїзджав із заправочної станції по вул. Босуновській в м Києві, почав перестроюватись у середню смугу, після чого його було зупинено працівниками патрульної поліції.

Правила дорожнього руху він не порушував, а отже безпідставно був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Погоджуючись з доводами позивача суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем ПДР, а надані докази не є належними у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом частин другої-четвертї статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП, відповідно до якої органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів ( частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, ).

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно з вимогами п.1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорозі із смугою руху для маршрутних транспортних засобів, позначених дорожнім знаком 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (п.17.1ПДР).

Вимогами дорожного знаку 5.8 ПДР «дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» визначено, що дія знаку поширюється на смугу руху над якою він встановлений.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній знак та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та правоміорністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

До апеляційної скарги скаржником на спростування доводів позивача щодо відсутності доказів стосовно порушенням ним ПДР, відповідач долучив відповідні докази, а саме оптичний носій з відеозаписом з нагрудної камери інспектора та відео здійснення правопорушення з камер відеоспостереження Безпечне місто.

Аналогічні докази надавав відповідач і ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у т.ч. щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За змістом ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.74 КАС).

Як вже зазначено колегією суддів, до відзиву до апеляційної скарги представником відповідача було долучено оптичний носій з відеозаписом з нагруної камери інспектора поліції та відео з камер відеоспостереження Беспечне місто.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача та суду першої інстанції щодо того, що відповідачем не було долучено до постанови докази, зокрема відео з нагрудної камери інспектора.

Як убачається із оскаржуваної постанови, у п.7 зазначено, що до постанови додаються пояснення водія та камера 474395.

Відеозапис з даної камери відповідачем було долучено до справи як доказ порушення позивачем ПДР.

Таким чином, відповідач зафіксував у постанові такий доказ як відеозапис з відеокамери.

Щодо надання до суду доказу, а саме відео з камер відеоспостереження Безпечне місто, на який посилається скаржник, то даний доказ не міг бути зазначений відповідачем у постанові, оскільки створений такий відеозапис не ним, а іншим органом.

Так, у м. Києві в рамках «Безпечне місто» запущено новий аналітичний модуль відеоспостереження, що прискорить пошук правопорушників.

Унікальний модуль дозволяє шукати правопорушників не лише завдяки спеціалізованим камерам розпізнавання обличчя. Модуль фіксує зображення з будь-якої камери, що встановлена в рамках мережі та порівнює їх із базою правопорушників, що була створена правоохоронними органами. Якщо система виявляє подібність, оператор одразу отримує тривожний сигнал. Таким чином, система прискорює розшук злочинців та правопорушників.

У м. Києві камери розташовані у місцях великого скупчення людей: у дошкільних навчальних закладах, школах, метрополітені, вокзалах, лікарнях тощо.

Модуль розпізнавання - апаратно-програмний. Він є частиною інтегрованого комплексу, центра обробки даних (ЦОД), що знаходиться у Києві. Апаратна частина - розробка компанії Hikvision. Програмна частина - підрозділу компанії Hikvision. Розробники аналітичного модуля орієнтувались саме на інтелектуальну систему розпізнавання обличь «Sky Net».

КП «Інформатика» та Київська міська державна адміністрація не надають відеоматеріали, отримані з камер міської системи відеоспостереження. Відповідно до пункту 8.1 «Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва», доступ до інформації у системі надано посадовим особам Міністерства внутрішніх справ України, центральному органу управління Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в м. Києві та його територіальними підрозділам. Таким чином, відео з місця події можна отримати тільки від вказаних структур, написавши запит до них.

Отже, відповідач має доступ до зазначеної системи і в рамках даної справи надав відео як доказ, який, на його думку, свідчить про порушення позивачем ПДР.

Окрім того, під час дослідження відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора, інспектор зазначав, що буде витребувано відеозапис з відезапису Безпечне місце.

Що стосується доводів суду першої інстанції про те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Як убачається з постанови від 16.09.2022 у п.2 місце розгляду справи зазначено: м Київ, бул Дружби Народів, що є місцем вчинення правопорушення з огляду на вимоги ч.4 ст. 258 КУпАП, оскільки розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення позивачем було здійснено на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначена обставина підтверджується відео з нагрудної камери інспектора, відповідно до якої постанова була складена на місці зупинки автомобіля позивача.

Щодо доводів суду першої інстанції про порушення прав позивача під час складання постанови, то колегія суддів не може з ними погодитись.

Із відеозапису, здійсненого нагрудною камерою інспектора, який був зазначений у постанові та долучений до матеріалів справи, убачається, що інспектор доповів водію підставу зупинки автомобіля, роз`яснив його права, вів себе коректно, не ображаючи позивача, надав можливість написати відповідні пояснення, тобто діяв у межах наданих йому повноважень.

Та обставина, що водій не погоджувався з підставами зупинки, влаштував спір, не є доказом того, що працівник поліції порушив права позивача, передбачені законом або ж вчиняв протиправні дії.

Також суд вважає, що позивачем безпідставно було заявлено працівнику поліції під час зупинки претензію стосовно того, що його автомобіль було зупинено, тоді як інші ні, оскільки така претензія не стосується суті вчиненого правопорушення.

Подані позивачем ілюстровані фото- таблиці колегія суддів не приймає до уваги та вважає такі докази неналежними, оскільки на них відсутнідані, коли такі фото були зроблені, у який спосіб отримані. Окрім того, такі фото-таблиці не містять даних щодо руху автомобіля позивача, не містять привязки до місця зупинки автомобіля працівниками поліції та не відповідають вищезазначеному доказу - відео з камер відеоспостереження Безпечне місто.

В ході апеляційного розгляду справи судом було витребувано інформацію щодо стану технічних засобів регулювання дорожнього руху за адресою бул. Миколи Міхновського у м Києві станом на 16.09.2022.

Згідно наданих документів, на даному відрізку дороги від заправки встановлено відповідні знаки, які вказують, що дозволено рух по крайній смузі лише громадському транспорту.

Тому, доводи позивача в частині, що на відрізку дороги, на яку він виїхав з АЗС, відсутні відповідні знаки, є безпідставними і не приймаються колегією суддів.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Із дослідженого в судовому засіданні відео з камер відеоспостереження Безпечне місто, на яке посилається скаржник, убачається, що автомобіль, на який вказує скаржник як на автомобіль позивача, рухався у крайній смузі, де дозволено рух лише громадського транспорту та швидко перестроївся в середню смугу руху.

Відео зафіксувало порушення 16.09.22 о 17:34:41.

Із відео, здійснене на нагрудну камеру інспектора, убачається, що зупинка автомобіля позивача була здійснена 16.09.2022 о 17:33:23.

У постанові про накладення адміністративного стягнення від 16.09.2022 час вчинення адміністративного правопорушення позивачем зазначено 16.09.2022 о 17:40.

Тобто, надані до справи докази, а саме відео з камер відеоспостереження Безпечне місто, відео з нагрудної камери інспектора та постанова про накладення адміністративного правопорушення містять різний зафіксований час вчинення правопорушення.

Окрім того, відео з нагрудної камери інспектора не фіксує сам факт вчинення правопорушення позивачем, тоді як відео з камер відеоспостереження Безпечне місто не візуалізує ні номера автомобіля, ні обчиччя водія, який ним керував, що унеможливлює ідентифікувати особу правопорушника та номерні знаки автомобіля, яким він керував та при цьому порушивши ПДР.

Позивач в ході розгляду справи зазначив, що правила дорожнього руху не порушував, а відео з камери відеоспостереження Безпечне місто стосується іншого автомобіля та іншої особи.

Таким чином, у даній справі відсутні належні докази вчинення саме позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а подані на дослідження відеозаписи з нагрудної камери інспектора та з відеоспостереження Безпечне місто не свідчать, що саме позивач ОСОБА_1 16.09.2022, керуючи автомобілем Nissan, інз НОМЕР_2 , вчинив порушення ПДР.

За таких підстав, оскільки відсутні належні докази вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч 3 ст 122 КУпАП, колегія суддів вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 16.09.2022 є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується клопотання позивача про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали, то колегія суддів не вбачає підстав для її ухвалення з огляду на те, що в ході розгляду справи не було встановлено підстав, які б свідчили про необхідність її ухвалення, в т.ч. і не встановлено протиправних дій працівника поліції, який виніс постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Зазначені у клопотанні позивачем підстави для винесення окремої ухвали відносно інспектора ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки останній під час зупинки автомобіля позивача діяв в рамках закону, не перевищував своїх повноважень, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора.

Сам факт складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не є доказом неналежного виконання інспектором своїх повноважень та порушенням прав позивача.

Окрім того, колегія судідв зазначає, що відповідно до ст. 249 КАС України, винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції м м. Києві, а суд першої інстанції на дану обставину не звернув уваги та не встановив особу відповідача.

Так відповідно до вимог чинного законодавства України юридичною особою є Департамент патрульної поліції. До структури Департаменту патрульної поліції входить Управління патрульної поліції в м. Києві.

Такого органу Національної поліції як Департамент патрульної поліції м Києва не існує.

Адреса місцезнаходження Департаменту патрульної поліції: м Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Аналогічна адреса місцезнаходження відповідача та код ЄДРПОУ зазначено позивачем у позовній заяві. Отже, колегія суддів вважає, що позивачем помилково було зазначено найменування відповідача Департамент патрульної поліції в м Києві, тоді як суд першої інстанції зазначену обставину не перевірив.

Проте, оскільки у позовній заяві адреса місцезнаходження Департаменту патрульної поліції та код ЄДРПОУ зазначено правильно, колегія суддів вважає, що в даному випадку мала місце помилка в найменуванні відповідача під час складання адміністартвиного позову і така помилка не тягне за собою скасування по с уті правильного судового рішення. Окрім того, судова колегія звертає увагу, що всі докеументи судом першої інстанції, як і судом апеляційної інстанції направлялись саме дол Депаратаменту патрульної поліції

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких підстав, оскільки відсутні належним чином оформлені докази, які б свідчили, що позивач порушив п.17.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч 3 ст. 122 КпАП України, колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Окрім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Постанову виготовлено: 28 лютого 2023 року.