Справа № 120/1536/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 лютого 2023 р. Справа № 120/1536/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Панасюк Вікторії Вікторівни,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Нетребченко Юлії Віталіївни та Гусакової Вікторії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року з визначенням базового місяця - липень 2011 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року.

06 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про роз`яснення рішення суду та про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року задоволено. Зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати до 20 січня 2023 року звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 120/1536/20-а в частині, що стосується здійснення нарахування та виплати індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області докази здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року.

11 січня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду надійшов звіт про виконання судового рішення, у якому зазначено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 120/1536/20-а Головним управлінням проведено перерахунок індексації пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року, виходячи із базового місяця - липень 2011 року. До прийняття постанови Кабінету Міністрів України про особливий порядок індексації грошових доходів населення при проведенні індексації пенсій у січні - квітні 2016 року застосовувалися коефіцієнти індексації, які були встановлені у грудні 2014 року. При базовому місяці - липень 2011 року - коефіцієнт індексації становив - 1,193. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" було встановлено початок обчислення індексу споживчих цін з січня 2016 року. Відтак з 01 січня 2016 року розмір поточної індексації був зафіксований у складі пенсійної виплати. Сума боргу після здійснення перерахунку пенсії позивача за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року становить 273,60 гривень. Окрім того, пенсійний орган зазначив, що з 01 травня 2020 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності на загальних засадах, а тому відсутні підстави для застосування індексації пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" до пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із звітом також подано доказ проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з якого слідує, що пенсію позивачу перераховано, починаючи з 01 травня 2016 року.

При цьому пенсійним органом не надано доказів проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року.

Ухвалою суду від 30 січня 2023 року з метою вирішення питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, призначено судове засідання на 14 лютого 2023 року.

В ході судового засідання, що відбулося 21 лютого 2023 року, стягувач повідомив, що боржником дотепер не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 120/1536/20-а, адже пенсійним органом так і не здійснено нарахування та виплату індексації пенсії із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року.

Водночас представники відповідача заперечували проти таких доводів ОСОБА_1 , оскільки, на їх переконання, рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області виконано в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Подібні за змістом приписи містяться і у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Як унормовано статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також у рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статтей 3, 8, частини 1 та 2 статті 55, частини 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання судового рішення має розцінюватися як складова частина судового провадження.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, слідує однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії задля організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Особливості встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені статтею 382 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, розглядаючи питання про накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити особу, що відповідальна за виконання рішення суду. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, фактично виконали рішення суду, то саме лише неподання звіту не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Так, ухвалою суду від 20 грудня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати до 20 січня 2023 року звіт про виконання такого судового рішення.

На виконання вимог ухвали суду від 20 грудня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області скеровано до суду звіт про виконання судового рішення, зі змісту якого слідує, що з 01 січня по 30 квітня 2016 року при проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 застосовано базовий місяць, що був встановлений у грудні 2014 року. Далі, починаючи з 01 травня 2016 року, розмір індексації зафіксовано у складі пенсійної виплати та становив 183,16 гривень, і такий розмір індексації виплачувався до 30 квітня 2020 року, адже з 01 травня 2020 року позивача переведено на пенсію по інвалідності на загальних засадах, а тому надалі відсутні підстави для застосування індексації пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" до пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Окрім того, у звіті йдеться про те, що сума боргу після здійснення перерахунку пенсії за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року становить 273,60 гривень, яку включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Такі ж аргументи наведені представницями відповідача і в судовому засіданні.

Проте, на переконання суду, такі доводи не підтверджують виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року з огляду на таке.

Так, вище вже йшлося про те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року, виходячи з базового місяця - липень 2011 року.

Тобто, з метою виконання згаданого судового рішення пенсійному органові слід було з 01 січня 2016 року здійснити нарахування та виплату індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, виходячи при цьому з базового місяця - липень 2011 року.

Проте долученими до звіту документами підтверджується те, що з 01 січня по 30 квітня 2016 року пенсійний орган, виконуючи судове рішення, при перерахунку пенсії ОСОБА_1 застосував базовий місяць січень 2014 року, а не липень 2011 року, як визначено рішенням суду.

Наведене свідчить про невиконання рішення суду в частині встановлення базового місяця, з якого слід виходити при проведенні індексації пенсії позивача.

Окрім того, у звіті зазначено, що з 01 травня 2016 року по 30 квітня 2020 року пенсійний орган здійснював виплату фіксованого розміру індексації (183,16 гривень), яка входила до складу пенсійної виплати, керуючись при цьому положеннями пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), згідно з якими індексація в місяці підвищення заробітної плати проводиться шляхом порівняння суми підвищення та суми поточної індексації. Якщо в результаті такого порівняння сума підвищення зарплати менше суми індексації, то в цьому місяці розраховується фіксована сума індексації.

Разом із тим такі доводи пенсійного органу також слід оцінити критично, адже відповідно до приписів пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Проте жодних доказів того, що грошовий дохід (пенсійні виплати) ОСОБА_1 у відповідному місяці перевищував суму індексації представниками відповідача суду не надано.

При цьому з долучених до звіту розрахунків пенсії ОСОБА_1 слідує, що, починаючи з 01 травня 2016 року індексація пенсії позивача виплачується у фіксованому розмірі, що становить 183,16 гривень.

Водночас рішенням суду від 26 травня 2020 року пенсійний орган зобов`язано здійснити індексацію пенсії позивача із застосуванням індексу споживчих цін наростаючим підсумком та зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01 січня 2016 року.

Відтак Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено індексацію пенсії ОСОБА_1 у фіксованому розмірі без належних на те підстав, що свідчить про невиконання судового рішенні і в цій частині.

Також у звіті йдеться про те, що сума боргу по індексації з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2020 року становить 273,60 гривень, яку включено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Проте в судовому засіданні представники пенсійного органу вказали на те, що така сума не стосується нарахування та виплати індексації на підставі рішення суду від 26 травня 2020 року.

За таких обставин слід дійти висновку, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не виконано.

З урахуванням приписів частини 2 статті 382 КАС України наявні підстави як для встановлення нового строку для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області звіту про виконання судового рішення, так і накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, який відповідальний за виконання рішення суду, в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому згідно з частиною 3 статті 382 КАС України половину суми накладеного штрафу слід стягнути на користь позивача, а іншу половину - до Державного бюджету України.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено, що в 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2684 гривні, з 1 липня - 2600 гривень.

Таким чином, розмір накладеного на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу становить 53680 гривень (2684 гривень х 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), половину якого в сумі 26840 гривень слід стягнути на користь позивача, а іншу половину у розмірі 26840 гривень - до Державного бюджету України.

Крім того, варто звернути увагу на приписи частини 7 статті 382 КАС України, згідно з якими сплата штрафу не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами 1, 2 цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Керуючись статтями 14, 248, 256, 294, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_2 штраф за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 120/1536/20-а в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень на користь ОСОБА_1 .

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень до Державного бюджету України.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк для подання звіту про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 120/1536/20-а та зобов`язати подати такий до 23 березня 2023 року.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович