Справа № 440/18753/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 р.Справа № 440/18753/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 22.06.22 року по справі № 440/18753/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "Надежда Ритейл 2017") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі та текстом також відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Полтавській області від 24.06.2021 за № 5.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Полтавській області № 5 від 24.06.2021.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн та витрати на правову допомогу у загальній сумі 7000,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги через викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення рішення.

Звертає увагу на те, що у поданих до суду документах послуги, надані адвокатом, викладені узагальнено і без належної деталізації, кількість годин, витрачених адвокатом, є завищеною, а оплата за надані послуги є необґрунтованою, крім того відсутні докази перерахування (сплати) клієнтом коштів адвокату за надані послуги, відсутні докази ведення Книги обліку доходів та витрат з відображенням адвокатом доходів, отриманих від позивача.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводить, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення враховано всі аргументи відповідача, повно і всебічно їх досліджено, та надано правову оцінку. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" зареєстроване в якості юридичної особи та здійснює свою господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі пальним (КВЕД 47.301) /а.с. 10, 11/.

03.06.2021 відповідно до Наказу № 625-П на підставі статті 191, підпунктів 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України працівниками ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку діяльності АЗС з магазином № 43 за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, с. Вільхове, Автомагістраль Київ-Одеса км 236+050 Західна сторона /а.с. 75/.

За результатами перевірки складено акт від 04.06.2021 за № 1654/11/11/РРО/41022256 /а.с. 77, 78/, в якому встановлено порушення позивачем:

- пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: в ході співставлення акцизних накладних та записів в журналі оперативного обліку СВГ встановлено розбіжність між кількістю акцизних накладних та кількістю записів у журналі за відповідні дати, а саме, встановлено надходження СВГ:

згідно з акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482 на акцизний склад № 1003076, надходження на склад в кількості 389,43 л (ціна реалізації на АЗС 12,19 грн), яка не відображена у журналі оперативного обліку СВГ та не складено акт прийому-передачі на денний об`єм налива, при цьому такий об`єм внесено в РРО;

згідно з акцизною накладною № 13046 від 05.04.2021 за складом № 1003076 у кількості 665,37 л (ціна реалізації 15,99 грн), яка також не відображена в журналі обліку СВГ, без акту приймання-передачі, та не відображена в РРО;

згідно з акцизною накладною № 17136 від 01.05.2021 у кількості 2423,44 л (за ціною реалізації 15,59 грн), яка не відображена в журналі обліку СВГ, відсутній акт прийому-передачі та оприбуткування в РРО;

згідно з акцизною накладною № 17156 від 01.05.2021 у кількості 761,81 л (ціна реалізації 15,99 грн), яка не відображена в журналі обліку СВГ, відсутній акт прийому-передачі та оприбуткування в РРО;

- Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 07.06.2002 №332.

Матеріали фактичної перевірки направлені за місцем перебування на обліку платника податків, до ГУ ДПС в Полтавській області.

На підставі вказаного акта фактичної перевірки відповідачем, ГУ ДПС у Полтавській області, прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.06.2021 за № 5 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 127 484,80,00 грн /а.с. 76/.

ТОВ "Надежда Ритейл 2017" оскаржило це рішення в адміністративному порядку.

ДПС України за результатами розгляду скарги прийняла рішення про результати розгляду скарги від 04.11.2021 за № 34932/6/99-00-060501081, відповідно до якого скаргу ТОВ "Надежда Ритейл 2017" залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення від 24.06.2021 за №5 - без змін /а.с. 20, 21/.

Не погодившись з правомірністю вказаного рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування до ТОВ "Надежда Ритейл 2017" за порушення пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" штрафної (фінансової) санкції в сумі 127484,80 грн не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно з п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Відповідно до пунктів 11, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Приписами статті 20 Закону № 265/95-ВР установлено, зокрема, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності визначено Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 червня 2002 року за № 332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2003 року за № 331/7652 (далі - Інструкція № 332).

Згідно з підпунктом 5.2.2 Інструкції № 332 приймання СВГ (скраплений вуглеводневий газ), що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма № 1-ТН, затверджена Наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.1995 за № 488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля"). Видаткова та товаротранспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.

Пунктом 9 вказаної Інструкції № 332 визначено порядок приймання-здавання зміни та складання змінного звіту на АГЗС (АГЗП).

Згідно з п. 9.1 на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю скрапленого вуглеводного газу (СВГ), результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою № 14-ГС. Пунктом 9.2 передбачено, що під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно:

- визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, які підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок;

- вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ;

- роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну;

- передають по зміні залишок грошових коштів.

Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою № 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП) (п. 9.3 Інструкції № 332).

Пунктом 11 Інструкції визначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року, № 246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 02 листопада 1999 року за № 751/4044.

Як убачається з матеріалів справи, контролюючим органом виявлено порушення за акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482 (відповідачем зроблено висновок про надходження партії скрапленого газу в кількості 389,43 л, яка не записана позивачем в журнал обліку надходжень).

Щодо вказаних висновків відповідача, які слугували однією з підстав винесення спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами пунктів 11, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР на позивача покладено обов`язок здійснювати реалізацію лише облікованих у встановленому законодавством порядку товарів.

Приписами статті 20 Закону № 265/95-ВР установлено, зокрема, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, що не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 04.09.2020 у справі № 2а-12445/11/2670 сформував такий висновок: фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 за № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Запаси", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 за № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХIV).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 996-ХIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів частин першої, другої, п`ятої статті 8 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Згідно із статтею 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відтак до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, в тому числі за місцем їх реалізації, належать первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

При цьому сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

Такі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 825/10/17, від 30.01.2018 у справі № 810/1148/17, від 07.08.2018 у справі № 825/10/17.

Пунктом 11 Інструкції № 332 визначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року за № 246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 02 листопада 1999 року за № 751/4044.

Отже, нормою пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язано суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, в порядку, встановленому законодавством, а Інструкцією № 332, в свою чергу, встановлено спосіб та порядок здійснення обліку скрапленого газу, який залишається після його реалізації, шляхом позмінного складання касиром (оператором) змінних звітів за формою №14-ГС зокрема.

При цьому, звіт АЗС за формою № 14-ГС не є первинним документом у розумінні Закону № 265/95-ВР та в силу положень Інструкції № 332 не може бути самостійно використаний для визначення об`єму СВГ і бути підставою для облікування товарних запасів підприємств, або підтверджувати наявність необлікованого товару за місцем реалізації, оскільки вказаний документ відображає виключно здійснений оперативний контроль за кількісним рухом СВГ, результати якого, поряд з первинними бухгалтерськими документами, сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок, фіскальними звітними чеками використовуються для ведення обліку товарних запасів (бухгалтерського та складського).

Судом установлено, що в акті фактичної перевірки від 04.06.2021 не встановлено жодних порушень ТОВ "Надежда Ритейл 2017" вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, та/або порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару без проведення розрахунків через РРО, та/або відсутність на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації товарів.

ТОВ "Надежда Ритейл 2017" веде кількісний облік руху газу скрапленого автомобільного у змінному звіті за ф. № 17-НП, типова форма якого є ідентичною до форми змінного звіту за ф. № 14-ГС.

Змінний звіт за ф. № 17-НП АЗС № 43 Київ - Одеса (Західна) за 13.01.2021 із показниками кількісного обліку газу скрапленого автомобільного за відповідну зміну було надано до матеріалів справи /а.с. 60/. Акт фактичної перевірки від 04.06.2021 не містить даних про відсутність вказаного змінного звіту на момент проведення перевірки.

Таким чином, занесення даних щодо кількісних показників руху газу скрапленого автомобільного до змінного звіту за ф. № 17-НП, що відповідає змісту (формі) змінного звіту за ф. № 14-ГС, не спростовує факту ведення обліку товару в порядку, передбаченому Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та не може розцінюватися як реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

На підтвердження належного ведення обліку скрапленого газу за кількістю позивачем надано Z-звіт за 13.01.2021 /а.с. 58, 59/, дані якого підтверджують відображені в змінному звіті за ф. № 17-НП показники кількісного обліку руху СВГ, чого за висновками акта фактичної перевірки від 04.06.2021 не спростовано.

Таким чином, дані щодо кількісних показників газу скрапленого автомобільного за акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482 місткістю 0,389 м3, оприбутковано по РРО в день надходження, що підтверджується відповідними чеками РРО /а.с. 58, 59/, відображено в змінному звіті АЗС за відповідну дату /а.с. 60/ та підтверджуються первинними бухгалтерськими документами: товарно-транспортною накладною від 13.01.2021 /а.с. 62/, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 0241 за 13.01.2021, акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482.

Звітні документи РРО, а саме Z-звіти, містять всі відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів, внесення яких передбачено у змінний звіт АЗС за формою № 17-НП.

Отже РРО здійснює точний та повний облік і контроль за залишками товарних запасів за місцем їх реалізації.

Доводи відповідача про те, що позивачем не вівся облік товарних запасів у встановленому порядку за акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482 не відповідають встановленим обставинам справи.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформованими у постанові від 25.05.2021 у справі № № 2а-11612/11/2670, згідно з якими РРО, що використовується на АЗС, виконує, крім інших, також функцію обліку нафтопродуктів, які реалізуються на такій АЗС.

Водночас за висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 12.03.2020 у справі № 823/1917/16, від 08.09.2020 у справі № 823/990/16, від 14.05.2020 у справі № 823/1918/16, від 21.05.2020 у справі № 809/597/16, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів/газу скрапленого є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів (в тому числі газу скрапленого), які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів (газу скрапленого).

Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відображених в акті фактичної перевірки від 04.06.2021 висновків щодо виявлення в ході перевірки різниці між кількістю газу скрапленого вуглеводного, який надійшов на АЗС, та кількістю реалізованого газу скрапленого вуглеводного станом на момент перевірки, даних щодо методів, засобів вимірювання та інших вимог щодо здійснення таких замірів.

Отже, відсутність запису про надходження партії товару у журналі обліку надходжень товару не може бути підставою для висновку про відсутність ведення товарного обліку за наявності обліку цієї партії товару в інших документах первинного бухгалтерського обліку й у даних обліку звітів АЗС та даних РРО.

З огляду зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновок відповідача про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР за акцизною накладною від 13.01.2021 за № 1482 не підтвердженим належними доказами, а відтак є необґрунтованим.

Щодо виявлених порушень за акцизною накладною від 05.04.2021 за № 13046 (відповідачем зроблено висновок про надходження партії скрапленого газу в кількості 665,37 л, яка не записана позивачем в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі), за акцизною накладною від 01.05.2021 за № 17156 (відповідачем зроблено висновок про надходження партії скрапленого газу в кількості 761,81 л, яка не записана в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі) та за акцизною накладною від 01.05.2021 за № 17136 (відповідачем зроблено висновок про надходження партії скрапленого газу в кількості 2423,44 л, яка не записана в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі), як інших підстав винесення спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 231.7 статті 231 Податкового кодексу України передбачено, що у разі зазначення платником податку в акцизній накладній помилкових реквізитів особи, яка отримує пальне, або допущення помилки у визначених підпунктами "з" та "и" пункту 231.1 цієї статті реквізитах акцизного складу або акцизного складу пересувного, на який отримано пальне, або складання акцизної накладної на операцію з реалізації пального або спирту етилового, яка не відбулася, та реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних такої акцизної накладної (першого примірника такої акцизної накладної) платником податку складається розрахунок коригування до такої акцизної накладної.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "Полтава газтрейд" 05.04.2021 сформовано акцизну накладну форми "П" № 13046 на реалізацію ТОВ "Надежда Ритейл 2017" скрапленого газу у кількості 0,665 м3 (665,37 л) /а.с. 24-26/.

05.04.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронних документів" ДПС України зареєстровано акцизну накладну від 05.04.2021 за № 13046 в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

05.04.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" складено розрахунок коригування від 05.04.2021 за № 13060 /а.с. 28, 29/ та зареєстровано в Єдиному реєстрі акцизних накладних 05.04.2021 за № , що підтверджується квитанцією № 2 /а.с. 30/.

При проведенні перевірки та у межах процедури адміністративного оскарження податковий орган не взяв до уваги наявну у Єдиному реєстрі акцизних накладних інформацію про коригування показників цієї поставки товару.

Причин неврахування під час проведення перевірки розрахунку коригування від 05.04.2021 за № 13060, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем не наведено.

Отже, під час перевірки контролюючим органом не взято до уваги, що фактично поставки газу скрапленого не було і акцизна накладна від 05.04.2021 за № 13046 виписана помилково та в цей же день - 05.04.2021 до неї подано розрахунок коригування № 13060, зареєстрований в Єдиному реєстрі акцизних накладних 05.04.2021 за № , яким скориговано в бік зменшення прихід скрапленого газу в кількості 665,37 л.

Також ТОВ "Полтава газтрейд" 01.05.2021 сформовано акцизну накладну форми "П" № 17156 на реалізацію ТОВ "Надежда Ритейл 2017" скрапленого газу у кількості 0,755 м3 (761,81 л) /а.с. 50-52/.

01.05.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронних документів" ДПС України зареєстровано акцизну накладну від 01.05.2021 за № 17156 в Єдиному реєстрі акцизних накладних /а.с. 53/.

На підставі пункту 231.7 статті 231 Податкового кодексу України 01.05.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" складено розрахунок коригування від 01.05.2021 за № 17439 /а.с. 54, 55/ та зареєстровано в Єдиному реєстрі акцизних накладних 03.05.2021 за № , що підтверджується квитанцією № 2 /а.с. 56/.

При проведенні перевірки та у межах процедури адміністративного оскарження податковий орган не взяв до уваги наявну у Єдиному реєстрі акцизних накладних інформацію про коригування показників цієї поставки товару.

Причин неврахування під час проведення перевірки розрахунку коригування від 01.05.2021 за № 17156, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем не наведено.

Отже, під час перевірки контролюючим органом не взято до уваги, що фактично акцизна накладна від 01.05.2021 за № 17156 виписана помилково і 03.05.2021 до неї подано розрахунок коригування від 01.05.2021 за № 17439, зареєстрований в Єдиному реєстрі акцизних накладних 03.05.2021 за № , яким скориговано в бік зменшення прихід скрапленого газу в кількості 761,81 л.

Також ТОВ "Полтава газтрейд" 01.05.2021 сформовано акцизну накладну форми "П" № 17136 на реалізацію ТОВ "Надежда Ритейл 2017" скрапленого газу у кількості 2,401 м3 (2423,44 л) /а.с. 31-33/.

01.05.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронних документів" ДПС України зареєстровано акцизну накладну від 01.05.2021 за № 17136 в Єдиному реєстрі акцизних накладних /а.с. 34/.

На підставі пункту 231.7 статті 231 Податкового кодексу України 01.05.2021 ТОВ "Полтава газтрейд" складено розрахунок коригування від 01.05.2021 за № 17447 /а.с. 35, 36/ та зареєстровано в Єдиному реєстрі акцизних накладних 03.05.2021 за № , що підтверджується квитанцією № 2 /а.с. 37/.

При проведенні перевірки та у межах процедури адміністративного оскарження податковий орган не взяв до уваги наявну у Єдиному реєстрі акцизних накладних інформацію про коригування показників цієї поставки товару.

Причин неврахування під час проведення перевірки розрахунку коригування від 01.05.2021 за № 17447, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем не наведено.

Натомість представником позивача надано пояснення, що 01.05.2021 була поставка партії скрапленого газу в кількості 2,401 м3, яка записана в журнал обліку надходжень, внесена в РРО, на яку є Акт приймання-передачі, оборотно-сальдова відомість, ТТН, і на яку оформлено акцизну накладну № 17135 від 01.05.2021 /а.с. 46/. В той же час при оформленні постачальником акцизної накладної від 01.05.2021 за № 17136 фактично повторно виписано акцизну накладну на цей самий об`єм. Проте в цей же день - 01.05.2021 розрахунком коригування № 17447 за вказаною акцизною накладною кількість скрапленого газу 2,401 м3 (2423,44 л) скориговано в бік зменшення.

Таким чином, під час перевірки контролюючим органом не взято до уваги, що фактично акцизна накладна від 01.05.2021 за № 17156 виписана помилково і 03.05.2021 до неї подано розрахунок коригування від 01.05.2021 за № 17447, зареєстрований в Єдиному реєстрі акцизних накладних 03.05.2021 за № , яким скориговано в бік зменшення прихід скрапленого газу в кількості 2423,44 л.

За встановлених обставин висновки контролюючого органу про порушення порядку обліку товарних записів позивачем (про надходження партії скрапленого газу в кількості 665,37 л, яка не записана позивачем в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі; про надходження партії скрапленого газу в кількості 761,81 л, яка не записана в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі; про надходження партії скрапленого газу в кількості 2423,44 л, яка не записана в журнал обліку надходжень, не внесена в РРО та відсутній Акт приймання-передачі) ґрунтуються на невірних даних.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновок відповідача про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР не є підтвердженим належними доказами, відтак є необґрунтованим.

Отже, враховуючи те, що висновки контролюючого органу, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування до ТОВ "Надежда Ритейл 2017" за порушення пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" штрафної (фінансової) санкції в сумі 127484,80 грн не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення належним чином під час судового розгляду не довів, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, № 5076-VI (надалі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання професійної правничої допомоги від 22.12.2021 /а.с. 160-164/; перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат на загальну суму 10000,00 грн /а.с. 162/; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23.05.2022 на загальну суму 10000,00 грн /а.с. 169/; ордер № 1085841 від 22.02.2022 /а.с. 133/; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № ПТ 1819 від 08.08.2017 /а.с. 134/.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, колегія суддів зазначає, що така є співмірною із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, значенням справи для сторони, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Колегія суддів зазначає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, колегія суддів звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції в якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

За умовами підпункту 2.3.1. пункту 2.3. договір про надання професійної правничої допомоги від 22.12.2021 гонорар адвоката має бути сплачено не пізніше 31.12.2022.

Стосовно посилань відповідача на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, колегія суддів їх не приймає, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 по справі № 440/18753/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 28.02.2023 року