Справа № 607/583/23
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2023 Справа №607/583/23

Провадження №2-а/607/30/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Таран Х.В.,

представника позивача адвоката Покотило Ю.В.

представника відповідача Климчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022 року його визнано винним в тому, що він 31.12.2022 о 13 год. 59 хв. в м. Тернополі по вул. Протасевича, 1, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду в прилеглої території, чим порушив п. 15.9 (и) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Разом з тим, вказану постанову позивач, вважає протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки зупинки ближче 10 м від виїзду з прилеглої території він не здійснював, і не міг здійснити, так як його транспортний засіб в момент складання оскаржуваної постанови знаходився на прилеглій території двору житлового будинку АДРЕСА_1 , з якої він намагався виїхати, дотримуючись вимог пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху.

Окрім цього, як вбачається з оскаржуваної постанови, він керував транспортним засобом TOYOTA HILUX, який є пікапом та довжина якого становить понад 5,20 м., у зв`язку із чим для безпечного виконання маневрів, у тому числі - для безпечного виїзду' із житлової зони (прилеглої території), йому необхідно більше простору ніж більшості легкових транспортних засобів.

При цьому безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території - двору житлового будинку по АДРЕСА_1 стояв службовий автомобіль екіпажу патрульної поліції, який створював перешкоди для руху транспортних засобів, які рухались по проїзній частині вулиці Протасевича, а також унеможливлював безпечний виїзд його транспортного засобу.

Відтак, для можливості безпечного виїзду з прилеглої території він залишив свій автомобіль на прилеглій території та підійшов до працівників поліції, які знаходились поруч свого службового автомобіля, з проханням трохи від`їхати від місця виїзду з цієї прилеглої території, щоб він зміг безпечно виїхати, проте на його прохання працівники поліції, відповіли у грубій формі, що в нього немає повноважень вказувати їм, що їм робити, і що він сам напросився на неприємності. В подальшому працівники поліції, все ж від`їхали від місця виїзду з прилеглої території.

Надалі поліцейські попросили пред`явити його посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що ним було виконано, при цьому на його запитання для чого їм його документи, вони повідомили, що для складання постанови про притягнення його адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки при виїзді з прилеглої території..

З врахуванням викладених обставин, вважаю спірну постанову серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022, незаконною, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2022, клопотання представника відповідача Климчук О.І. задоволено та продовжено, встановлений судом Управлінню патрульної поліції ДПП у Тернопільській області, процесуальний строк для надання суду відзиву на позовну заяву з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу, визначивши новий строк до 10.02.2023, а судове засідання відкладено.

03.02.2023 представник відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції подала відзив на позов, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього. Так, позивач 31.12.2022 в м. Тернополі по вул. Протасевича, 11, керуючи автомобілем марки Тойота д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15,9 (и) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Як вбачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, інспекторами позивачу було повідомлено скоєне адміністративне правопорушення. Крім того, на відеозаписі зафіксований сам факт порушення, саме зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, що також вбачається із фотознімок транспортного засобу позивача, який розміщений на виїзді з прилеглої території. До того ж. відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського зафіксовано, що позивачем жодного разу не було заперечено щодо самого факту адміністративного правопорушення, а навпаки, останній також підтверджував, що здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від прилеглої території, мотивуючи це тим, що він не може проїхати, оскільки далі стоїть службовий автомобіль. Варто зауважити, що відеозаписом зафіксовано, що інші транспортні засоби мали можливість проїхати, незважаючи на зупинку службового автомобіля, у якого були ввімкнені проблискові маячки. Окрім цього, поліцейськими позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, положення статей 307, 308 КУпАП, а також право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП. Враховуючи вищевикладене. позивач не надав жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови, в той час, як докази, надані відповідачем, є беззаперечними та допустимими та доводять скоєння адміністративного правопорушення позивачем. На підстав викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також представник позивача заявив, що докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правову допомогу буде подано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Климчук О.І. у судовому засіданні заперечила з приводу задоволення позову, просила відмовити з підстав, викладених у відзив на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що 31.12.2022 поліцейським 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Тернопільській області Кравчуком О.П. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6352913, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 31.12.2022 о 13 год. 59 хв. в м. Тернопіль по вул. Протасевича, 1, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 и ПДР України - Порушення зупинок ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як вбачається із позовної заяви, позивач ОСОБА_1 категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.3 ч.1ст.23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України N 5-рп/2015 від 26,05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і є тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції та фотознімок з місця події.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови позивачу ставиться у вину те, що він керуючи транспортним засобом марки TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «и» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частина 1 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).

Відповідно до п. 15.9 «и» ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Оглядом відеозапису із нагрудної камери працівників поліції та фотознімка з місця події долучених представником відповідача до відзиву встановлено, що 31.12.2022 в м. Тернопіль по вул. Протасевича, 1, позивач керуючи транспортним засобом марки TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території.

Зазначене підтверджує обставини зазначені в постанові серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

З приводу доводів позивача щодо того, що він не здійснював зупинки ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, а його транспортний засіб знаходився на прилеглій території двору житлового будинку АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

За змістом п. 15.9 «и» ПДР України, зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і зупинка безпосередньо в місці виїзду є різними видами одного правопорушення в частині порушення правил зупинки транспортного засобу.

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п. 1.10. ПДР).

У свою чергу, проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Таким чином, прилегла територія межує з проїзною частиною і розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги.

Отже, на переконання суду, виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини.

Суд зазначає, що з наданих відповідачем доказів беззаперечно встановлено, що відстань від краю транспортного засобу позивача до місця виїзду з прилеглої територій, зокрема до уявної лінії, яка прилягає до проїзної частини, є меншою ніж 10 м. Для встановлення виявленого порушення цілком достатньо наявних в матеріалах справи відеозапису і фотознімку та замір відстані на місці вчинення правопорушення не є необхідним.

Таким чином суд відхиляє доводи позивача щодо того, що його транспортний засіб знаходився на прилеглій території двору житлового будинку АДРЕСА_1 та вважає їх необґрунтованими.

Більше того, суд зауважує, що як вбачається відеозаписів із нагрудної камери працівників поліції позивач ОСОБА_1 не оспорює тієї обставини, що саме належний йому транспортний засіб був припаркований у забороненому місці, водночас вказує, що здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, у зв`язку із тим, що безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території - двору житлового будинку по АДРЕСА_1 стояв службовий автомобіль екіпажу патрульної поліції, який створював його транспортному засобу перешкоди для безпечного виїзду дотримуючись вимог пунктів 10.1 та 10.2 ПДР України.

Разом з тим, суд не бере до уваги такі твердження позивача та звертає увагу, що як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема фотознімків наданих позивачем та відеозаписів із нагрудної камери працівників поліції, службовий автомобіль працівників патрульної поліції був припаркований біля правого краю проїзної частини, при цьому задня частина автомобіля жодним чином не виступала на шлях в`їзду/виїзду з прилеглої території, таким чином службовий автомобіль працівників патрульної поліції не перебував безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території та не створював перешкоди для руху іншим транспортним засобам.

Водночас, на службовому автомобілі працівників патрульної поліції були увімкнені проблискові маячки синього кольору, що свідчило про виконання ними службових обов`язків, що у відповідності до вимог п. 3.1 ПДР України надає право водіям оперативних транспортних засобів, відступати від вимог ряду Правил дорожнього руху України, в тому числі і передбачених п. 15 «Зупинка і стоянка», про що позивача було належним чином повідомлено.

Крім того, як зафіксовано на відеозаписі із нагрудної камери працівників поліції, зокрема на 07 хв. 08 сек. відеозапису, що відповідає фактичному часу 13 год. 59 хв. 13 сек., транспортний засіб позивача TOYOTA HILUX, д.н.з. НОМЕР_1 , яким здійснено зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території створив перешкоди іншим транспортним засобам для виїзду та виїзду із прилеглої території вул. Протасевича, 1 в м. Тернополі.

Також, відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази звертає увагу, що згідно наданих позивачем фотознімків, проїзна частина на яку мав намір виїхати позивач розділена суцільною лінією та має по дві смуги для руху у кожному напрямку, тому для безпечного виїзду транспортного засобу позивача із прилеглої території та із дотриманням вимог пунктів 10.1 та 10.2 ПДР України, останньому достатньо було, впевнитись, у відсутності перешкоди із лівої сторони та здійснити виїзд на крайню ліву смугу для руху, а відтак жодної перешкоди для виїзду транспортного засобу позивача із прилеглої території судом не встановлено.

Таким чином судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт порушення, позивачем ОСОБА_1 вимог п. 15.9 «и» ПДР України, а саме зупинка ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

При цьому, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт наявності в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 не має, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки з задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6352913 від 31.12.2022, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та оголошено 28.02.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Тернопільській області, адреса місця знаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддяН. Р. Кунець