Справа № 280/9920/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/9920/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду

в адміністративній справі №280/9920/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме: від 27.04.2018 № на суму 29 511,82 грн та штрафні фінансові санкції 7 377,96 грн; від 27.04.2018 № на суму 170,00 грн; від 27.04.2018 № на суму 354 141,97 грн та штрафні фінансові санкції 88 535,47 грн, залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку позивача, ним дотриманий шестимісячний строк для звернення до суду (позов подано 20.10.2021) з дати ознайомлення (26.05.2021) з матеріалами адміністративної справи №280/3380/21 за позовом ГУ ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та відповідно з матеріалами перевірки, на підставі якої винесені податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 №, № та №. Водночас, позивач вказує про те, що судом першої інстанції не досліджено обставин того, що ОСОБА_1 був виселений з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2014 року, ухваленого у цивільній справі №334/4726/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Ленінський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Орган опіки та піклування Ленінського району м. Запоріжжя, про виселення та зняття з реєстрації. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що посилання суду першої інстанції на наявну в паспорті позивача прописку та на те, що він не подав до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою №5ДР або заяви за формою №5ДРП відповідно є недоречними, оскільки позивача було виселено із займаної квартири без надання іншого житла, а тому у даному випадку відбулася не зміна місця проживання, а втрата місця проживання без надання іншого житла, що є поважною причиною неотримання листів відповідача. Крім того, позивач звернув увагу на те, що при поданні позову останній спирався на ту судову практику Верховного Суду, яка існування на момент подання позову, яка передбачала, що строк для звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржується. Однак, суд першої інстанції, при ухваленні рішення про залишення позову без розгляду послався на нову судову практику Верховного Суду, зокрема постанови від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 та від 03.09.2021 у справі №640/8096/19.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на те, що позовна заява ОСОБА_1 до суду надійшла 20.10.2021, при цьому оскаржувані податкові повідомлення-рішення 27.04.2018 були направлені з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку адресату та повернуті до ГУ ДПС у Запорізькій області27.05.2018 за закінченням встановленого строку зберігання. Позивачем не було виконано вимоги наказу Міністерства фінансів України від 29.09.2017 щодо обов`язку подати до контролюючого органу відомостей про зміну даних свого місця реєстрації, місцезнаходження. Згідно інформації, наданої сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак відповідач вважає, що податковим органом було правомірно направлено податкові повідомлення-рішення на податкову адресу платника податків, а саме на адресу місця його проживання за даними, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Запорізького сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, а тому невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі на те, що документи не були належним чином йому вручені.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.09.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №14/17-37/1306-32 на придбання об`єкту нерухомості загальною площею 43,22 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2010 у справі №2-10590/2010 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто суму боргу за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 у розмірі 648 636,34 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 по справі №334/4726/14-ц, яке набрало законної сили 16.09.2015, ОСОБА_1 було виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 08.11.2021, 29.01.2018 було здійснено реєстрацію права власності на підставі договору дарування на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с. 50).

13.02.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято наказ № 429 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», згідно із яким вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи, який не є суб`єктом господарювання ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичній особі за ознакою доходу « 126» у 2016 році.

Наказ №429 та повідомлення від 14.02.2018 № 114/770/14/ НОМЕР_1 було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_1 листом з повідомленням про вручення 14.02.2018 та особисто отримано ОСОБА_1 24.02.2018 (а.с. 100).

В період з 20.02.2018 по 03.03.2018 податковим органом була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичній особі за ознакою доходу « 126» у 2016 році та за результатами перевірки складено Акт від 13.03.2018 № 179/08-01-13-05/ НОМЕР_2 , яким встановлено порушення: пп. «д» 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік у сумі 29511,82 грн.; п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п. 179.1, п.п. 179.7 ст. 179 ПКУ не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп. «д» 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПКУ, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 354141,87 грн.

Вказаний акт перевірки відповідачем було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_1 листом з повідомленням про вручення 14.03.2018, однак конверт було повернуто відповідачу з відміткою причини повернення (а.с. 109).

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: від 27.04.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 36 889,78 грн, з яких 29 511,82 грн за податковими зобов`язаннями та 7 377,96 грн за штрафними санкціями; від 27.04.2018 №, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 170 грн; від 27.04.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 44 2677,34 грн, з яких за податковими зобов`язаннями у розмірі 354 141,87 грн та за штрафними санкціями у розмірі 88 535,47 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення відповідачем було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_1 листом з повідомленням про вручення 27.04.2018, однак вручені позивачу не були та конверт було повернуто відповідачу з відміткою причини повернення (а.с. 113).

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 у справі №280/3380/21 про стягнення з відповідача податкового боргу на загальну суму 532 555,20 грн, з них: податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 491 602,49 грн, зі сплати військового збору у розмірі 40 952,71 грн.

20.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, а саме: від 27.04.2018 № на суму 29 511,82 грн та штрафні фінансові санкції 7 377,96 грн; від 27.04.2018 № на суму 170,00 грн; від 27.04.2018 № на суму 354 141,97 грн та штрафні фінансові санкції 88 535,47 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом: подання до суду в електронній формі доказів надіслання відповідачу копії уточненої позовної заяви та доданих до неї документів листом із описом вкладення; всіх наявних в нього доказів, що підтверджують факти викладені в позові; доказів сплати судового збору у розмірі відповідно до Законом України «Про судовий збір» за майнові вимоги.

10.11.2021 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано уточнений позов із додатками та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2021 процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 25.10.2021 про залишення позовної заяви без руху, було продовжено та роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання суду квитанції про доплату судового збору у сумі 3889,37 грн.

02.12.2021 на адресу суду першої інстанції позивачем надано заяву про усунення недоліків із доказами доплати судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/9920/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

22.12.2021 на адресу суду першої інстанції від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск шестимісячного строку звернення до суду із позовом у цій справі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для подачі обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із вказаним позовом.

Представником позивача 16.05.2022 до суду першої інстанції подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що у даній спірній ситуації виникнення права на оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення виникає з дня, зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У цій справі це 27.05.2018 - день, коли оскаржувані рішення повернуті ГУ ДПС у Запорізькій області за закінченням встановленого строку зберігання. Водночас до суду позивач звернулася 20.10.2021, більше як через 3 роки від дня повернення ГУ ДПС у Запорізькій області оскаржуваних рішень, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України. За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, на підставі п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, ч.3 та ч.4 ст. 123 КАС України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 56.18. статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з 26.11.2020 Верховним Судом дійсно змінено правову позицію щодо процесуального строку звернення до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень (рішення про застосування штрафних санкцій) податкового орану. При цьому, обумовлена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 правова позиція фактично носила універсальний характер. Однак, вказана позиція була висвітлена у справі про оскарження рішень податкового органу за якими проводилася процедура адміністративного оскарження таких рішень.

Натомість, питання щодо строку звернення до суду з позовом у справах щодо оскарження рішень податкового органу за якими не проводилася процедура адміністративного оскарження (у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19) остаточно було врегульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2022 по справі №160/11673/20.

Зокрема, у зазначеній постанові від 27.01.2022 Верховний Суд вказав про фактичний відступ від раніше викладених висновків Верховного Суду, відображених у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а щодо строку звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору та дійшов правового висновку, що у вказаній категорії справ такий строк становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що незважаючи на фактично універсальний характер правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, у період з 26 листопада 2020 року по 27 січня 2022 року була відсутня чітка правова позиція Верхового Суду щодо строків оскарження, яка була б висловлена саме у справах які стосувалися оскарження рішень податкового органу за якими не проводилася процедура адміністративного оскарження цього рішення щодо:

незастосування у вказаній категорії справ, встановленого пунктом102.1 статті 102 ПК України, строку 1095 днів для звернення до суду з позовом;

відступу від раніше викладених висновків Верховного Суду, відображених у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а щодо строку звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору.

Таким чином, фактичний відступ Верховним Судом від правових висновків, відображених ним у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а щодо строків звернення до суду з позовом у справах про оскарження рішень податкового органу у яких не застосовувалася процедура адміністративного оскарження відбувся лише 27 січня 2022 року при розгляді справи №160/11673/20.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання було предметом дослідження Верховним Судом у справі №640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення відповідної постанови Верховного Суду, однак при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом при розгляді справи №580/3400/20 (постанова від 27 липня 2021 року).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 27 січня 2022 року по справі №160/11673/20 акцентував увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зміна правової позиції не може бути перешкодою для доступу позивача до суду з урахуванням того, що на момент звернення до суду з позовом у такої особи були очікувані та передбачувані сподівання, що для оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень у яких не проводилася процедура адміністративного оскарження платник податків має 1095 днів, позаяк на дату звернення позивача до суду відступу від правових позицій Верховного Суду, відображених у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а у аналогічній категорії справ не відбулося, а викладені Верховним Судом висновки у справі № 500/2486/19 від 26 листопада 2020 року з приводу тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду були відображені при розгляді справи про оскарження рішень податкового органу за якими проводилася процедура адміністративного оскарження цього рішення.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 по справі №334/4726/14-ц, яке набрало законної сили 16.09.2015, ОСОБА_1 було виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Із зазначеного слідує, що ОСОБА_1 мав бути знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , протягом семи днів з дня набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 по справі №334/4726/14-ц. Незважаючи на зазначене, відповідно до інформації, наданої сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, слідує, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, з матеріалів справи встановлено, що 29.01.2018 за ОСОБА_4 було здійснено реєстрацію права власності на підставі договору дарування на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції не врахував, що зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики; не дослідив належним чином обставин щодо примусового виселення позивача з квартири за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням суду; не з`ясував чи вплинули наслідки такого виселення на можливість отримання позивачем поштової кореспонденції від відповідача за вказаною адресою; не встановив на підставі доказів, які б відповідали критерію «поза розумним сумнівом», з якого моменту позивач мав дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в межах спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до положень ст. 123 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не у повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 26 липня 2022 року підлягає скасуванню, а справа №280/9920/21 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №280/9920/21 скасувати.

Адміністративну справу №280/9920/21 направити до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова