Справа № 367/4684/16-а
Суддя: Карабаза Н. Ф.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/4684/16-а
Провадження №2-а/367/61/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Сагайдачній І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень. В позові зазначає, що маючи намір скористатися правом безоплатної приватизації земельної ділянки, в межах норм встановлених Земельним кодексом України, 29 лютого 2016 року до Ірпінської міської ради подано колективний запит на отримання публічної інформації щодо наявності на території міста Ірпеня земель державної та/або комунальної власності віднесених до територій земельних відводів під громадську забудову, малоповерхову житлову забудову, багатоповерхову житлову забудову та садибну забудову, відповідно до існуючого Генерального плану міста Ірпеня.

Відповіддю від 12 березня 2016 року за № 01-32/48 Ірпінська міська рада повідомила, що відповідно до розробленого та затвердженого генерального плану міста, розроблений проект землеустрою щодо встановлення меж міста Ірпінь, який погоджений Київською обласною радою та готується для подачі на затвердження Верховною Радою України. Тому, інформацію стосовно земель комунальної власності, віднесених до земель громадської забудови, малоповерхової, багатоповерхової житлової забудови, садибної забудови, можливо буде надати після затвердження Верховною Радою України меж міста.

Також 29 лютого 2016 року до Ірпінської міської ради подано колективний запит на отримання публічної інформації стосовно перебування в державній власності земельної ділянки розташованої між вулицями Університетська та Соборна в місті Ірпені, кадастровий :01:175:0033.

Згідно відповіді Ірпінської міської ради від 12 березня 2016 року за № 01-32/47 було повідомлено, що вищевказана земельна ділянка перебуває в державній власності.

14 березня 2016 року ним, у відповідності до вимог частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, подано до Ірпінської міської ради клопотання стосовно отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності.

16 березня 2016 року до Ірпінської міської ради подано колективний запит на отримання публічної інформації щодо перебування земельної ділянки розташованої між вулицями Університетська та Соборна в місті Ірпені в користуванні фізичних та/або юридичних осіб просили надати документи, які б підтверджували факт користування цією земельною ділянкою.

22 березня 2016 року Ірпінська міська рада надала відповідь на інформаційний запит, в якому повідомила, що земельна ділянка площею 0,5000 га з кадастровим номер 0:01:175:0033 знаходиться в постійному користуванні КП «Київський лісгосп», тобто своєю відповіддю Ірпінська міська рада фактично підтвердила, що 14,5га вказаної земельної ділянки не перебуває у користуванні будь-яких фізичних чи юридичних осіб.

24 березня 2016 року направлено клопотання до Київської обласної державної адміністрації з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної.

29 квітня 2016 року, після засідання постійної депутатської комісії Ірпінської міської ради з земельних відносин, лісових та природоохоронних питань, надійшов лист від Ірпінської міської ради, в якому повідомлялося, що в листі Ірпінської міської ради (№ 01-32/75 від 22 березня 2016 року) у відповідь на отримання публічної інформації (вх. №75/01-32 від 16 березня 2016 року) була допущена технічна описка щодо площі земельної ділянки з кадастровим номером 0:01:175:0033. Повідомлено, що площа земельної ділянки становить 15 га згідно інформації взятої з публічної кадастрової карти України.

19 травня 2016 року, з суттєвим порушенням строків розгляду клопотання передбачений частиною сьомою статті 122 Земельного кодексу України, рішенням чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради № 908-14-УІІ «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в місті Ірпінь, згідно додатків № 1, № 2, № 3, № 4», йому було відмовлено у надана дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у м. Ірпінь, враховуючи те, що зазначена земельна ділянка знаходиться у власності чи користуванні інших осіб (згідно додатку № 3).

31 травня 2016 року ним повторно подано клопотання до Ірпінської міської ради Київської області стосовно отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності.

21 червня 2016 року відділі земельних ресурсів Ірпінської міської ради повідомили, що моє клопотання буде розглядатися сьогодні ж депутатською комісією Ірпінської міської рал: з земельних відносин, лісових та природоохоронних питань, про що його, нібито, було повідомлено 16 червня 2016 року. Однак, до порядку денного комісії розгляд його питання включено не було.

На вісімнадцятій сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради було розглянуто його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Згідно рішення № 1137-18-УІІ від 13 липня 2016 року Ірпінська міська рада знову відмовила йому у наданні дозволу, але причиною відмови є те, що зазначена земельна ділянка знаходиться поза межами міста Ірпінь. Але знову ж таки, Відповідачем порушено вимоги частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, якою встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З рішеннями Ірпінської міської ради Київської області як щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянки у власність в місті Ірпінь, так і щодо строків розгляду клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не згоден, вважає дії Ірпінської міської ради протиправним та таким, що порушують його права.

Відповідно до інформації наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:175:0033, що розташована в місті Ірпінь по вулиці III Інтернціоналу, за станом на 18 квітня 2016 року та 30 травня 2016 року є Ірпінська міська рада.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :01:175:0033, що розташована в місті Ірпінь по вулиці Соборній (зміна назви вулиці з «вул. III Інтернаціоналу» на «вул. Соборна» відповідно до рішення за № 4580-64-УІ (шістдесят четверта позачергова сесія) від 30.12.2014 року Ірпінської міської ради Київської області «Про перейменування вулиць м. Ірпеня») є комунальною власністю, а власником земельної ділянки є Ірпінська міська рада.

Крім цього, відповіддю Київської обласної державної адміністрації від 18 травня 2016 року на моє клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 24 березня 2016 року, йому було повідомлено, що клопотання переадресоване до Головного управління Держгеокадастру у Київській області для розгляду в межах компетенції.

За результатами розгляду клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, повідомлено, що за інформацією Держгеокадастру у місті Ірпінь, земельна ділянка з кадастровим номером :01:175:0033, загальною площею 15га, за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови для будівництва багатоповерхових житлових будинків та громадської забудови та перебуває у комунальній власності, а тому вирішення його питання не входить до їх повноважень.

Виходячи з інформації, наданої компетентними державними органами в сфері земельних відносин, варто дійти до висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:175:0033 є комунальною формою власності, а її власником є Ірпінська міська рада Київської області.

В той ж час, у відповідях на інформаційні запити від 29 лютого 2016 року та 16 березня 2016 року, які відображені в листах Ірпінської міської ради Київської області від 12 березня 2016 року за №01-32/48 та №01-32/47, від 22 березня 2016 року за №01-32/75 та від 29 квітня 2016 року за №01-32/75, відповідач свідомо приховав інформацію щодо власника та форми власності земельної ділянки, спотворював надану інформацію, а також зазначав кадастровий номер, який не має відношення до земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , а саме надавав відповіді по земельній ділянці з кадастровим номером 0:01:175:0033.

Усвідомивши необґрунтованість та неповноту надання інформації у своїх відповідях, Ірпінська міська рада Київської області листом від 06 червня 2016 року повідомила, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:175:0033 площею 15,0 га на день надання відповіді знаходиться в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство». На підтвердження такої інформації Ірпінська міська рада надала відповідні рішення: № 1501-42-ІУ від 22 грудня 2005 року «Про надання дозволу на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки для проектування та будівництва багатоповерхових житлових будинків в м. Ірпінь»; № 1626-45-ІУ від 01 лютого 2006 року «Про надання дозволу ДП «Київське лісове господарство» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в Ірпінь, вул. ІІІ-Інтернаціоналу для будівництва та обслуговування житлових будинків громадської забудови»; № 1718-46-ІУ від 02 березня 2006 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється Державном підприємству «Київське лісове господарство» для будівництва багатоповерхової забудови громадської забудови».

Однак, Ірпінська міська рада такою відповіддю надала завідомо неправдиву інформації приховавши інформацію про наявність рішення Господарського суду Київської області від 18 жовтня 2012 року по справі № 26/111-12 за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Київській області, м. Київ до Ірпінської міської ради, ДП «Київське лісове господарство» про скасування рішень ради та визнання недійсним державного акту про право постійне користування. Даним рішенням Господарського суду Київської області вищезазначені рішення Ірпінської міської ради визнані незаконними та скасовані.

Враховуючи вищевикладене, відмова Ірпінської міської ради в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності, що викладена в рішенні чотирнадцятої сесії сьомого скликання № 908-14-11 від 19 травня 2016 року, є такою, що порушує його законні права на набуття права власності на земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації, а тому дії Ірпінської міської ради, як органу місцевого самоврядування, є протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства України.

Зважаючи на те, що клопотання на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ним подано до Ірпінської міської ради 14 березня 2016 року, а його розгляд відбувся лише 19 травня 2016 року, відповідач грубим чином порушив вимоги частини сьому статті 118 Земельного кодексу України, в зв`язку з чим, вважає, що такі дії Ірпінської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний розглянути відповідне клопотання у місячний строк, є протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства України.

Це ж саме стосується і клопотання поданого 31 травня 2016 року, яке станом на пред`явлення позову до суду органом місцевого самоврядування не розглянуто, чим грубим чином порушено частину сьому статті 118 Земельного кодексу України, в зв`язку з чим, вважає, що такі дії Ірпінської міської ради, яка зобов`язана розглянути відповідне клопотання у місячний строк, є протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що Ірпінська міська рада Київської області своїми протиправними діями завдала йому моральну шкоду в розмірі: 5 000,00 (п`яти тисяч) гривен за порушення місячного строку розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 14 березня 2016 року; 5 000,00 (п`яти тисяч) гривен за порушення місячного строку розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 31 травня 2016 року; 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч) гривен за протиправну відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки викладену в рішенні чотирнадцятої сесії сьомого скликання № 908-14-УІІ від 19 травня 2016 року; 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч) гривен за протиправну відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки викладену рішенні вісімнадцятої сесії сьомого скликання № 1137-18-УІІ від 13 липня 2016 року.

Просить визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання від 14 березня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності. Визнати протиправною відмову Ірпінської міської ради Київської області в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності, викладену в рішенні чотирнадцятої сесії сьомого скликання № 908-14-УІІ від 19 травня 2016 року. Визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання від 31 травня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності. Визнати протиправною відмову Ірпінської міської ради Київської області в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності, викладену в рішенні вісімнадцятої сесії сьомого скликання № 1137-18-УІ1 від 13 липня 2016 року. Стягнути з Ірпінської міської ради на його користь моральну шкоду в розмірі 110 000,00 (ста десяти тисяч) гривен. Судові витрати покласти на Ірпінську міську раду.

Відповідачем по справі подано заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Позивач як на підставу свого звернення до суду ссилається на необґрунтованість відмовних рішень Ірпінської міської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, проте сам долучив до позовної заяви копію рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2012 року у справі № 26/111-12. Ірпінська міська рада не володіє інформацією чому рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2012 року у справі № 26/111-12 станом на сьогодні не виконано. Спірна земельна ділянка належить до державної форми власності. Жодним чинним нормативно-правовим актом Ірпінську міську раду Київської області не уповноважено розпоряджатися землями державної власності. Визнання рішень протиправними автоматично не надасть позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою та не затвердить його права власності на земельну ділянку, а отже і не відновить, як вважає позивач, його порушеного права. До того ж, чинним законодавством не передбачено заборону звернення заявника з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до уповноважених органів. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 110 000,00 грн. є похідною і також безпідставною. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка позивається із таким позовом. Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Уманець Т.Г. не з`явились, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі.

В судове засідання представник Ірпінської міської ради Київської області не з`явився, про час, місце та день розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 18.01.2002, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим Київською облдержадміністрацією, 01червня1993 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Ірпінської міської ради із клопотанням від 14.03.2016 року, зареєстроване за № 0-3750, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10га, на території міста Ірпеня Київської області, яка розташована між АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:175:0033 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної, або колективної власності. До вказаного клопотання було додано викопіювання з кадастрової карти, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення учасника бойових дій.

Згідно листа від 12.03.2016 року № 01-32/471 Виконавчий комітет Ірпінської міської ради повідомив, що згідно інформації взятої з публічної кадастрової карти України земельна ділянка кадастровий номер :01:175:0033, яка розташована в м. Ірпені, між вул. Університетська та Соборна перебуває в державній власності.

Згідно рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 908-14-VII від 19.05.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в м. Ірпінь, враховуючи те, що зазначені земельні ділянки знаходяться у власності чи користуванні інших осіб (витяг з додатку № 3 до рішення Ірпінської міської ради № 908-14-VII від 19.05.2016 року).

Судом встановлено, ОСОБА_1 звернувся до Ірпінської міської ради із клопотанням від 31.05.2016 року в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі 0,10га, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:175:0033 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. До вказаного клопотання було додано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення учасника бойових дій та графічне зображення місця розташування земельної ділянки.

Згідно рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 1137-18-VII від 13.07.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, враховуючи те, що зазначені земельні ділянки знаходяться за межами міста Ірпінь (витяг з додатку № 2 до рішення Ірпінської міської ради № 1137-18-VII від 13.07.2016 року).

Листом від 06.06.2016 року № 01-32/161 Виконавчий комітет Ірпінської міської ради повідомив позивачу, що згідно інформації взятої з публічної кадастрової карти України земельна ділянка кадастровий номер :01:175:0033 площею 15,0га, цільове призначення для будівництва багатоповерхових житлових будинків та громадської забудови на день надання відповіді знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 18.04.2016 року та на 30.05.2016 року земельна ділянка кадастровий номер :01:175:0033 площею 15га, за адресою Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, цільове призначення 02.03 для будівництва обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності державна, належить Ірпінській міській раді.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.05.2016 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:175:0033 площею 15га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для будівництва багатоповерхових житлових будинків та громадської забудови, адреса Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна (ІІІ Інтернаціоналу) належить на праві комунальної власності Ірпінській міській раді .

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Пунктом "в" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у розмірах не більше 0,12 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 ЗК України.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, ЗК України визначає чіткий алгоритм дій розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст.116 та ст.188 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому згідно ч.1 та ч.3 ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Таким чином, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови. При цьому, ЗК України зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови.

До того ж, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, законодавець зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як випливає зі змісту рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 908-14-VII від 19.05.2016 року відмова у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в м. Ірпінь, обумовлена лише посиланням на те, що зазначені земельні ділянки знаходяться у власності чи користуванні інших осіб.

Зі змісту рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 1137-18-VII від 13.07.2016 року відмова позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, обумовлена лише посиланням на те, що зазначені земельні ділянки знаходяться за межами міста Ірпінь.

Крім того згідно листа виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 12.03.2016 № 01-32/48 вбачається, що відповідно до розробленого та затвердженого генерального плану міста, розроблений проект землеустрою щодо встановлення меж міста Ірпінь, який погоджений Київською обласною радою та готується для подачі на затвердження Верховною радою України. Тому інформацію стосовно земель комунальної власності, віднесених до земель громадської забудови, малоповерхової, багатоповерхової житлової забудови, садибної забудови, можливо буде надати після затвердження Верховною радою України меж міста Ірпінь.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Суд наголошує на тому, що вказані положення частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування земельних ділянок, проте вказана норма не містить заборони в наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком тривалої та послідовної процедури. До того ж, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 22.05.2018 у справі №468/1263/17-а.

Відповідно до частин 1, 6, 10 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Суд наголошує на тому, що будь-яких доказів, що зазначена позивачем земельна ділянка знаходяться у власності чи користуванні інших осіба бо/чи знаходтться за межами міста Ірпінь, відповідач до суду не подав.

Однак, такі відмови відповідача не вмотивовані та необґрунтовані, які викладені в рішеннях чотирнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 908-14-VII від 19.05.2016 року та вісімнадцятої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 1137-18-VII від 13.07.2016 року не містять визначених частиною 7 статті 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі 0,10га, розташованої в м. Ірпінь, Київської області по вулиці Соборній, кадастровий номер :01:175:0033 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Отже, з огляду на зазначене, суд погоджується із доводами позивача, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної, або колективної власності ґрунтується на підставі, яка не передбачена частиною 7 статті 118 ЗК України.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем форми та порядку прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що у разі звернення до відповідного органу особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, такий орган за наслідками розгляду даного клопотання може: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, вказаною частиною статті 118 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не у повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Водночас, відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1-2 статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч. 3 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Виходячи з наведених правових норм в контексті спірних правовідносин вбачається, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність належить до виключних повноважень Вишгородської міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. При цьому рішення, дії або бездіяльність Ірпінської міської ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.01.2019 (справа №826/8870/16).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, результат розгляду міською радою клопотання заінтересованої особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність оформлюється у формі рішення, яке приймається виключно на пленарному засіданні міської ради.

Як свідчать матеріали справи, у межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення. Відповідачем під час розгляду справи не було надано доказів на підтвердження того, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на пленарному засіданні ради було прийнято відповідне рішення протягом строку, встановленого чинним законодавством України.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Ірпінської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи вмотивовану відмову у його наданні у формі рішення свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

У той же час, матеріали справи свідчать про те, що результат розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність був оформлений у вигляді рішення, прийнятого на пленарному засіданні ради, однак не вмотивованого, що суперечить вимогам Закону України "Про місцеве самоврядування" та свідчить про наявність в діях відповідача ознак бездіяльності.

Отже, прийняті відповідачем рішення на чотирнадцятій сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 908-14-VII від 19.05.2016 року та вісімнадцятій сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської № 1137-18-VII від 13.07.2016 року, в яких Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не може оцінюватись судом як належна відмова у наданні такого дозволу.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що належним способом захисту позивача у даному випадку є визнання протиправної бездіяльності Ірпінської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотань ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :33:035:0031, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності..

Водночас, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У розумінні статті 13 Конвенції ефективний засіб правого захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача, не надав.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Ірпінської міської ради, спричинену своїми протиправними діями, моральної шкоди в розмірі 110 000,00грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цією ж статтею встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням, бездіяльністю або рішеннями заподіювача - суб`єкта владних повноважень, та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, при заявленні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 в адміністративній справі № 804/2252/14, 28.11.2018 в адміністративній справі № 281/550/15-а, 21.11.2018 в адміністративній справі № 826/19928/16 та 30.01.2018 в адміністративній справі № 813/5138/13-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування норм права щодо відшкодування моральної шкоди пов`язане з використанням значної кількості оціночних понять, які окреслені законом. При цьому заподіяння моральної шкоди фізичній особі є фактом конкретного випадку. Тобто, вчинення протиправного діяння (прийняття протиправного рішення) стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24.06.2020 (справа №9901/845/18).

Позивачем не обґрунтовано заподіяння відповідачем моральної (немайнової) шкоди.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які могли б підтвердити в чому саме полягає завдана моральна шкода позивачу, неправомірними діями відповідача, які саме критерії покладені позивачем в розрахунок розміру спричиненої моральної шкоди.

Зважаючи на те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 110 000,00 грн.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, підстави для його відшкодування відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 229, 241 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання від 14 березня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності.

Визнати протиправною відмову Ірпінської міської ради Київської області в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності, викладену в рішенні чотирнадцятої сесії сьомого скликання № 908-14-УІІ від 19 травня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області щодо порушення термінів розгляду клопотання від 31 травня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності.

Визнати протиправною відмову Ірпінської міської ради Київської області в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:175:0033, у власність орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель державної або комунальної власності, викладену в рішенні вісімнадцятої сесії сьомого скликання № 1137-18-УІ1 від 13 липня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза