Справа № 240/5126/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5126/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

21 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Полотнянка Ю.П.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Ганько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання затвердити проект землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області визнання протиправною відмови, зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.09.2018 №Д-9455/0-5223/0/22-18 у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки в оренду та зобов`язано відповідача затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 площею 56,1807 га, для ведення фермерського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Рішення набрало законної сили 27.03.2019.

15.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №240/5126/18 шляхом накладення штрафу на керівника.

Ухвалою суду від 30.08.2022 клопотання ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі № 240/5126/18 протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою суду законної сили.

14.10.2022 ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 прийнято звіт Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області поданий 20.10.2022, про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 у справі №240/5126/18. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 14.10.2022 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №240/5126/18.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 21 листопада 2022 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, накласти на керінвика субєкта владних повноважень, Пивоваренко Валентину Василівну - начальника Головног оуправління Держгеокадастру у Житомирській області, за не виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 в справі №240/5126/18 штраф у сумі передбаченої чинним законодавством.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду, слід залишити без змін з наступних підстав.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).

Отже, з вказаних законодавчих положень вбачається, що судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Поряд з тим, суд зауважує, що такі заходи судового контролю підлягають до застосування у разі не подання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа №823/1265/16; адміністративне провадження № К/9901/16261/18).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24-27 рішення від 13 червня 2006 року у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі "Шаренок проти України" (заява N35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 589498/0).

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що на підтвердження неможливості виконання рішення суду відповідачем надано викопіювання з відомостями про земельну ділянку та датою перенесення до архіву 12.11.2018, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельних ділянок за окремими кадастровими номерами, копії 24-ох наказів про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, копії 24-ох наказів про затвердження проектів та передачу у власність вказаних земельних ділянок.

Тобто, земельна ділянка площею 56,1807 га за кадастровим номером :05:000:2229, відносно якої зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області затвердити проект землеустрою, перенесена до архівного шару, у зв`язку з чим утворені нові земельні ділянки.

Частиною 2 статті 79-1 Земельного кодексу України вказано, що формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч. 5 ст. 79-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Суд зауважує, що п.24 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, які внесені на підставі Закону України № 1423 від 28.04.2021» Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, який набрав чинності 27.05.2021 передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, з 27.05.2021 у відповідача відсутні вже повноваження щодо розпорядження землями державної власності, наданні дозволу та затвердженні проектів документації із землеустрою, оскільки з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад та повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою належить сільським радам.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2022 року у справі №140/4359/21.

За таких обставин, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області з дня набрання чинності п. 24 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України не є власником (розпорядником) земельних ділянок розташованих на території Бердичівського району, за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради, тому відповідачем обґрунтовано відсутність будь-якої можливості виконати рішення суду, заходи, що могли б сприяти виконанню такого рішення відповідачем також не можуть бути вжиті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час відсутні підстави для встановлення нового строку подання звіту та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, а тому обгрунтовано прийнято поданий відповідачем звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 у справі №240/5126/18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст.316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 лютого 2023 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.