Справа № 640/29586/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа №640/29586/21

адміністративне провадження № К/990/4397/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №640/29586/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, стягнення сум коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального щодо несвоєчасної виплати йому належних при звільненні сум зокрема компенсації за роботу у святкові і неробочі дні;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не оплати йому надурочної роботи;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь вихідну допомогу при звільненні в сумі 38 197,33 грн;

- стягнути з відповідача на його користь оплату надурочної роботи та роботи у святкові і неробочі дні в сумі 14 010,14 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній місячний заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та оплати надурочної роботи та роботи у святкові і неробочі дні починаючи з 25 грудня 2019 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 38 197,24 грн.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 38 197,24 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній місячний заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 38 197,24 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середнього місячного заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні - скасовано, прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року - залишено без змін.

Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги, в решті судові рішення залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Задовольняючи частково позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, він набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі згідно зі статтею 44 Кодексу законів про працю України.

У поданій касаційній скарзі підставою для перегляду оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржником визначено пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, із посиланням на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19 та від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, який застосовано судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді цієї справи. В обґрунтування скаржник посилається на наявність іншого висновку Верховного Суду щодо застосування статей 40, 44 КЗпП України у подібних правовідносинах, який викладено, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16.

Водночас Верховний Суд відхиляє такі доводи, оскільки вони не стосуються предмету спору у цій справі та не свідчать про існування обставин, що є критеріями застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, так як саме висловлення Верховним Судом висновку у справах №560/3971/19, №640/8451/20 наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Водночас, скаржником жодним чином не обґрунтована необхідність відступлення від сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування норм права.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо права на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), викладену зокрема у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 та від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, і колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від неї.

Посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц, є безпідставним, невмотивованим та формальним, оскільки у зазначеній скаржником справі, розглянутій у порядку цивільного судочинства, суди вважали вимогу щодо виплати вихідної допомоги обґрунтованою, а спір виник щодо середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. При цьому, скаржником не обґрунтовано подібності правовідносин у справі, на яку він посилається.

У касаційній скарзі, скаржник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є безпідставним, оскільки скаржником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також у касаційній скарзі не наведено належних обґрунтувань, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Аналізуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №640/29586/21 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду. Водночас постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку відсутня. Своєю чергою, колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

За такого правового регулювання й обставин справи у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №640/29586/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, стягнення сум коштів.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько