Справа № 280/6616/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 лютого 2023 року (09:30)Справа № 280/6616/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви (вх. №46938 від 09.12.2022) просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.11.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком; зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з моменту звернення за її призначенням, тобто з 24.10.2022; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на момент звернення до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг 60 років, має загального стажу - 29 років, 6 місяців і 28 днів. Однак, відповідач 1 своїм рішенням №50 від 24.10.2022 протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії з підстав не зарахування до загального стажу роботи періоду роботи в АР Крим, який підтверджено довідкою виданою органами тимчасово окупованого АР Крим та не надання оригіналу трудової книжки. Зауважує, що неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини», у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

30.12.2022 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 49317), в якому останній зазначає, що 24.10.2022 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після реєстрації заяви та копій документів територіальним управлінням Пенсійного фонду України документи позивача розподілено на ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для розгляду питання призначення пенсії. Рішенням про відмову в призначенні пенсії № 50 від 24.10.2022, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу роботи, страховий стаж позивача становить 18 років 2 місяці 5 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії з 01 січня 2020 року за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років починаючи з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. При зверненні за призначенням пенсії позивачем надано копію трудової книжки НОМЕР_2 , яка не може бути врахована при призначенні пенсії. Згідно наданих довідок в підтвердження стажу роботи № № 474, 475, 476, 477 від 25.07.2022, виданих Міністерством освіти та науки Автономної Республіки Крим неможливо зарахувати стаж, оскільки довідки видані органами окупаційної адміністрації російської федерації, що діють незаконно на тимчасово окупованій території АРК. До страхового стажу позивача зараховано період проходження строкової військової служби, період навчання та починаючи з 01.01.1998 періоди роботи згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру застрахованих осіб. З посиланням на приписи ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях розрахунку пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.01.2023, залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

20.02.2023 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7481), в якому останній зазначає, що 24.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою №5607 подану через ВЕБ - портал, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву громадянина ОСОБА_1 від 24.10.2022 №5607 та прийнято Рішення від 24.10.2022 №50 про відмову у призначенні пенсії, яке направлене до ГУ ПФУ в м. Києві, для повідомлення гр. ОСОБА_1 . Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.10.2022 №50 встановлено, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 18 років 2 місяці 5 днів. Зазначає, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Це означає, що, починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з російською федерацією та республікою білорусь зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року передбачено лише у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Офіційні документи, видані з 27 грудня 2022 року компетентними органами російської федерації та республіки білорусь приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю, оскільки росія і білорусь є учасниками Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, яка є чинною у відносинах України з цими державами. Пенсії громадянам, які проживали (працювали) на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для призначення пенсії до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території роси по 31.12.1991. Документи, необхідні для призначення пенсії (довідки про стаж роботи або навчання до 01.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року). До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки згідно п 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії документи про стаж надаються тільки в оригіналі. Не враховано періоди роботи згідно довідки №477 від 25.07.2022 виданої республікою Крим. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

24.10.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

З урахуванням вимог до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою про призначення пенсії, визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Так, рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.10.2022 №50, відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

У рішенні зазначено: «Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 24.10.2022. Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60 років. Вік заявника 60 років 2 місяці. Статтею 26 Закону України №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менш, як 29 років. Страховий стаж особи становить 18 років 2 місяці 5 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до уваги не зараховано періоди роботи згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки згідно п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії документи про стаж надаються тільки в оригіналі. Не враховано періоди роботи згідно довідки № 477 від 25.07.2022, виданої республікою Крим. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи» (а.с.63).

Вважаючи рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії" визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років починаючи з 01 січня 2022 по 31 грудня 2022 року...

Як же встановлено судом, позивач досяг 60-річного віку, що надає йому право на призначення пенсії за віком за умови наявності достатньої кількості страхового стажу не менше 29 років.

При цьому, згідно рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж позивача становить - 18 років 02 місяці 5 днів, що також підтверджується записами трудової книжки та не є спірним між сторонами.

Разом з тим, до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи вихователем з 15.08.1988 по 01.02.2006 у Республіканському учбовому закладі «Джанкойська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Міністерства освіти та науки, молоді та спорту АР Крим, згідно довідки №477 від 25.07.2022.

За змістом частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії - до 01.01.2004 підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі, якщо трудова книжка, або відповідні записи в ній відсутні, то застосовуються інші засоби передбачені, зокрема, Порядком №637.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В спірному випадку позивач при зверненні за призначенням пенсії надав довідку №477 від 25.07.2022, яка видана Державною бюджетною загальноосвітньою установою республіки Крим «Джанкойська санаторна школа-інтернат».

Відповідачем 1 не враховано періоди роботи позивача згідно зазначеної довідки, оскільки довідка видана органом окупаційної адміністрації російської федерації, що діє незаконно на тимчасово окупованій території АРК.

Суд не погоджується з позицією відповідача 1 щодо не зарахування періоду роботи позивача з 15.08.1988 по 01.02.2006 згідно довідки №477 від 25.07.2022, яка видана Державною бюджетною загальноосвітньою установою республіки Крим «Джанкойська санаторна школа-інтернат», з огляду на наступне.

Згідно із приписами статей 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до статті 1 Закону №1207-VII тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону №1207-VII визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Положеннями частин 1 - 3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, позивач дійсно подав довідку, яка видана підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території.

При цьому, у довідці указані відомості про позивача, які були створені задовго до початку збройної агресії росії проти України в Криму та тимчасової окупації російською федерацією АР Крим.

Суд також зазначає, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Слід наголосити, що при цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто неприйняття до уваги документів, виданих окупаційною владою означає порушенням прав громадянина, у тому числі, на призначення та отримання пенсії. Неможливо створювати умови, коли через незалежні від особи обставини міждержавного конфлікту можуть бути порушені законні права та соціальні гарантії.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово-окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював та має право на пенсію.

Те, що відповідач 1 позбавлений можливості провести перевірку відповідності запису довідки первинним документам через те, що вона видана підприємством, що розташоване на тимчасово окупованій території, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

Суд зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок, при призначенні пенсії позивачу, щодо здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для перерахунок пенсії, та обґрунтованість видачі таких з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 607/14668/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що довідка № 477 від 25.07.2022 видана Державною бюджетною загальноосвітньою установою республіки Крим «Джанкойська санаторна школа-інтернат, є такою, що відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, а також вимогам частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки Законом не передбачено іншого порядку встановлення та підтвердження вказаного факту, виходячи з тих життєвих обставин, що склалися.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у численних постановах, зокрема, від 23 січня 2018 року у справі №583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 235/2773/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 235/2008/17, від 21 лютого 2020 року у справі №701/1196/16-а, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 522/6812/17, від 01 березня 2021 року у справі № 426/12447/17, від 31 березня 2021 року у справі №0440/6809/18.

Разом з цим, в оскаржуваному рішенні від 24.10.2022 №50 зазначено, що згідно з пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, зокрема, що документи про стаж, подаються тільки в оригіналах.

При зверненні за призначенням пенсії позивачем надано копію трудової книжки НОМЕР_2 .

Постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015 № 25-1 Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.12.2005 за № 1645/28090, установлено, що Порядок № 22-1, застосовується, зокрема, з урахуванням того, що заява та інші подані документи скануються територіальними органами Пенсійного фонду України із використанням технічних засобів, засвідчується електронним цифровим підписом та зберігаються в електронної справі копії документів, на підставі яких призначається пенсія.

Враховуючи положення зазначених нормативно-правових актів, до заяв про призначення пенсії посадовою особою чи заявником подається оригінали документів, які скануються та засвідчуються електронним цифровим підписом.

Згідно з пункту 2.9 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону (із змінами), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Таким чином, з урахуванням приписів Порядку № 22-1, якщо відповідач дійшов висновку, що до поданої заяви про призначення пенсії було додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово мав повідомити заявника про те, які саме документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії необхідно було зробити відповідний запис, однак вказаних дій відповідачем зроблено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних повідомлень про надання додаткових документів до позивача не надходило, однак листом від 02.11.2022 №2600-0209-8/142169 відповідач 1 повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення норм Порядку № 22-1, відповідачем не було повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів, а саме: оригіналів трудової книжки та було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. А тому на думку суду, прийняте рішення є передчасним.

З урахуванням обставин встановлених судом про передчасність прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення та матеріалів наявних у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково шляхом визнання протиправним рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №50 від 24.10.2022.

Водночас, з приводу позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком з моменту звернення за її призначенням, суд зазначає наступне.

Як вбачається із копії оскаржуваного рішення, наявність та/або відсутність щодо позивача необхідних умов для призначення йому пенсії з урахуванням таких періодів відповідачем не встановлювалася і не досліджувалася.

Разом з тим суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача 1 призначити йому пенсію за віком, оскільки відповідачем виконані не всі умови для прийняття рішення, а саме не встановлена та не досліджена наявність щодо позивача необхідних умов для призначення йому пенсії за віком, в тому числі не проаналізована довідка, яка подавалась позивачем із заявою про призначення пенсії, зокрема довідка №477 від 25.07.2022, яка видана Державною бюджетною загальноосвітньою установою республіки Крим «Джанкойська санаторна школа-інтернат», а інші періоди трудового стажу позивача взагалі не розглядались, у зв`язку із не наданням оригіналу трудової книжки НОМЕР_3 .

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах суд вважає зобов`язання органу Пенсійного фонду, який прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, повторно розглянути подану позивачем заяву від 12.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу……».

Разом з цим, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.08.2022 у справі № 160/23721/21 зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача.

З огляду на наведене, оскільки права позивача порушені та прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.139 КАС України, судові витрати у вигляді сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню з відповідача - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 24.10.2022 №50.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.10.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.02.2023.

Суддя Ю.В. Калашник