Справа № 360/8031/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/8031/21

суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за відсутності учасників справи за адміністративним позовом адвоката Кузнецової Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Кузнецової Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, представник позивача) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії без дати та номеру Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 період навчання з 01.09.1979 по 10.01.1983, періоди роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 та період строкової військової служби з 11.05.1984 по 21.10.1987;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% заробітної плати (доходу) на підставі статті 8 Закону України №345-УІ Про підвищення престижності шахтарської праці, починаючи з 05.08.2019.

В обґрунтування позивач зазначив, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку у відповідача, де одержує пенсію за віком на пільгових умовах, яку призначено з 07.11.2014. За розрахунком відповідача загальний стаж роботи позивача складає 27 років 05 місяців 3 дні. Стаж роботи за списком №1 - 10 років 10 місяців 16 днів. До пільгового підземного стажу роботи за Списком №1 не було зараховано періоди роботи: з 01.09.1979 по 10.01.1983 у середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. за спеціальністю електрослюсар підземний (3 роки 4 місяців 10 днів); період строкової військової служби з 11.05.1984 по 21.10.1987 (3 роки 5 місяців 11 днів); з 29.11.1990 по 13.01.1992 підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах, гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем на підземних роботах (1 рік 1 місяць 15 днів); з 23.01.1992 по 09.09.1993 підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах, гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (1 рік 7 місяців 17 днів). Загальна тривалість неврахованого пільгового стажу складає 9 років 6 місяців 25 днів.

За результатом розгляду заяви позивача від 05.08.2019 про перерахунок пенсії рішення позивачу направлено не було, у відповідь на адвокатський запит від 29.11.2021 надано рішення про відмову в призначенні пенсії, яке не містить ані реєстраційного номера, ані дати виготовлення.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 360/8031/21 здійснювати на підставі її матеріалів в електронній формі.

Враховуючи дистанційний режим роботи суду в період воєнного стану та відсутність клопотань сторін про призначення справи до розгляду в судовому засіданні, з метою дотримання безпеки учасників процесу та працівників апарату суд розглядає справу в порядку письмового провадження за матеріалами справи в електронній формі за відсутності учасників справи та відсутності необхідності допиту свідків та експертів відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України.

04.01.2022 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з таких підстав.

07.11.2014 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова. Пенсію призначено з 18.08.2014 відповідно до наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Реєстр).

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою від 05.08.2019 про перерахунок пенсії, надавши документи про пільговий стаж, видані підприємством, архіви якого знаходяться на тимчасово окупованій території та отримав рішення про відмову в перерахунку пенсії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 у справі № 360/4316/19, що набрало законної сили, зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.08.2019 разом з наданими документами.

Управлінням було повторно розглянуто заяву позивача від 02.12.2019 про перерахунок пенсії та винесено рішення про відмову в перерахунку пенсії.

Щодо визнання противоправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 відповідач зазначив, що позивача взято на облік як отримувача пільгової пенсії за віком, призначеної відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсію призначено з 18.08.2014 при загальному стажі роботи 27 років 05 місяців 3 дні (стаж зараховано по 31.12.2012), в тому числі стаж, який зараховано і до пільгового - 17 років 02 місяці 06 днів, а саме:

- навчання за фахом - 03 роки 10 місяців 11 днів; позивач навчався в ПТУ № 14 за професією електрослюсар підземний (дипломом №314519 від 10.01.1983, протягом 3 місяців після закінчення навчання позивач був прийнятий на роботу і з 18.01.1983 по 29.04.1984 позивач працював підземним електрослюсарем в шахтоуправлінні імені Ф.П. Лютикова виробничого об`єднання «Краснодонвугілля», за цей період є запис в трудовій книжці про роботу повний робочий день на підземних роботах);

- військова служба строкова - 03 р. 05 м. 11 д., що підтверджено військовим квитком;

- робота за списком № 1 (стаття 100) - 03 років 01 місяць 15 днів, стаж роботи позивача на шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля» на посаді електрослюсаря підземного з 18.01.1983 по 29.04.1984 та з 15.12.1987 по 17.10.1989 не підтверджено пільговими довідками та довідками про підземні спуски-підйоми. Однак його зараховано як робота за списком № 1 (стаття 100 Закону України « Про пенсійне забезпечення»);

- робота за списком № 1 - 07 років 09 місяців 01 день на підприємстві ПРАТ «Краснодонвугілля» підтверджується за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки підприємство, розміщено на тимчасово окупованої території Луганській області.

Періоди роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 та з 22.09.1992 по 09.09.1993 до пільгового стажу роботи не зараховані відповідачем на підставі пункту 3 статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Щодо зарахування періодів роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992 на шахті Суходольська та з 23.01.1992 по 09.09.1993 на шахті ім. Лютікова до пільгового стажу роботи відповідач зазначає, що статтею 44 Закону №1058 визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Отже перевірити достовірність будь яких документів, які можуть бути надані цими підприємствами або їх правонаступниками не має можливості, оскільки вони знаходяться на території, яка не контролюється державною владою України (згідно із додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085). Таким чином, на думку відповідача, врахувати ці періоди до пільгового стажу роботи не можливо.

Щодо зобов`язання Головного управління провести перерахунок та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% заробітної плати (доходу) на підставі статті 8 Закону України №345 «Про підвищення престижності шахтарської праці», починаючи з 05.08.2019, відповідач зазначив, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі законодавчих норм зараховується періоди строкової військової служби та навчання. Але ці періоди роботи не враховуються до періодів роботи саме під землею, як того вимагає Закон №345, Списком 1 такі періоди не обумовлені. Тому відповідач вважає, що періоди строкової військової служби та навчання правильно зараховані ним до пільгового стажу за списком №1, який надає право на дострокове призначення пенсії позивачу. Врахування цього періоду до стажу на підземних роботах, тобто спеціального стажу для застосування Закону України №345, законодавчо не обумовлено, на думку відповідача.

Періоди роботи позивача з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 до пільгового стажу роботи, на думку відповідача, не можливо врахувати, оскільки позивачем не надані пільгові довідки встановленого зразка та копії первинних документів, що містять відомості про безпосередню зайнятість повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (не менше 80 % робочого часу), довідки про підземні спуски-підойми, а також інформацію про проведення атестації цих робочих місць щодо умов праці, віднесених до Списку № 1, що з огляду на приписи статей 1, 8 Закону № 345 є недостатнім для перерахунку пенсії позивача.

Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 17.05.2010 та карткою фізичної особи платника податків.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №360/2582/19, яке набрало законної сили 27.08.2019, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішенням від 23.07.2019 у справі №360/2582/19 встановлено, що 07.11.2014 позивач звернувся до УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав подання, трудову книжку, довідку про заробіток, довідку про трудовий стаж від 27.08.2014, диплом серія НОМЕР_3 , військовий квиток серія НОМЕР_4 , довідки про підземні спуски СП Шахтоуправління Суходольське-Східне з 2003 по 2011 роки, історичну довідку відносно вказаної шахти від 27.08.2014, виписки з наказів про підсумки атестації робочих місць за умовами праці.

Протоколом Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Харкова від 14.11.2014 позивачу призначено пенсію за віком з 18.08.2014.

При розрахунку стажу пенсійним органом визначено загальний стаж роботи 27 років 5 місяців 3 дні (стаж зараховано по 31.12.2012), в тому числі стаж, який зараховано до пільгового 17 років 2 місяці 6 днів, а саме: військова служба строкова 3 роки 5 місяців 11 днів; навчання за фахом 3 роки 10 місяців 11 днів; робота за Списком № 1 - 7 років 9 місяців 1 день; робота за Списком № 1 (стаття 100) - 3 роки 1 місяць 15 днів.

19.08.2016 за №775/027/31 Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Харкова направило пенсійну справу ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лисичанську.

УПФУ в м. Лисичанську в лютому 2017 року направило пенсійну справу ОСОБА_1 до УПФУ в Кремінському районі Луганської області та розпорядженням останнього від 05.05.2017 за №4122 позивача взято на облік з 01.09.2015.

26.01.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, написаною власноруч, в якій просив перерахувати йому пенсію, оскільки він має 20 років підземного стажу та отримує пенсію 2700 грн, мінімальна пенсія шахтарів 4356 грн. До вказаної заяви жодного документу в додатках не значиться.

Вказана заява була розглянута відповідачем як звернення за Законом України Про звернення громадян та 07.02.2019 надано відповідь №519/02-2-17к, в якій позивачу роз`яснено порядок визначення його загального та пільгового стажу, розрахунку суму пенсії та чинного пенсійного законодавства України. Такі дії пенсійного органу суд вважав правомірними.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 у справі №360/4316/19, яке набрало законної сили 26.11.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не розгляду (не вирішення) заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.08.2019 разом з наданими документами. Зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.08.2019 разом з наданими документами.

Рішенням суду у справі №360/4316/19 встановлено, що 05.08.2019 засобами поштового зв`язку позивач направив відповідачу заяву про перерахунок пенсії разом із: довідками №№ 1111, 1112, 1113, 1114 від 03.09.2015, які видані ДП Обласна дирекція Луганськвуглереструктуризація та випискою з наказу про результати проведення атестації робочих місць; №№ 3126, 3127, б/н від 23.09.2015, які видані ПАТ Краснодонвугілля разом із виписками з наказів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Також встановлено, що листом відповідача від 27.08.2019 № 265/Ш-14 на вищевказану заяву надана відповідь та позивача повідомлено, що подання іншого за формою та змістом письмового документа з приводу призначеної пенсії за правилами ст.44 Закону України №1058-ІV не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно призначення пенсії.

Суд вважав протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатом розгляду заяви позивача і зобов`язав розглянути цю заяву про перерахунок пенсії та додані до неї документи по суті звернення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 №360/2582/19 та від 24.10.2019 №360/4316/19 мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України, оскільки такі обставини встановлені судом саме відносно позивача. Тому вони не доказуються при розгляді цієї справи.

До відзиву у справі, що розглядається, відповідачем надана копія листа від 02.12.2019 №3115/032-31к, яким повідомлено позивача про прийняте рішення Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області про перерахунок пенсії. До зазначеного листа надана копія Рішення про відмову в призначенні пенсії без номера та без дати. Як доказ направлення зазначеного рішення відповідачем надане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але без підпису позивача, як доказу того факту, що він його отримав.

29.11.2021 адвокат звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, в якому просив, зокрема, повідомити про стан виконання судового рішення від 24.10.2019 №360/4316/19.

У відповідь на адвокатський запит відповідачем надана відповідь листом від 01.12.2021 №1200-0202-8/54065, в якій зазначено, що на виконання рішення суду від 24.10.2019 №360/4316/19 управління повторно розглянуло заяву позивача про перерахунок пенсії від 05.08.2019 та відмовлено в її задоволенні.

До відповіді було додане рішення відповідача без номеру та без дати «про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 18.01.1983 по 29.04.1984, з 15.12.1987 по 17.10.1989, з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 21.09.1992 та з 22.09.1992 по 09.09.1993. Отже, фактично до пільгового стажу за списком №1 відповідачем не зараховано більше періодів, ніж під час призначенні пенсії.

В рішенні відповідача також зазначено, що будь-які документи, які надані для призначення (перерахунку) пенсії (довідки, що підтверджують стаж роботи, довідки, які уточнюють пільговий характер робіт за Списками №1 та №2, довідки про заробітну плату, завірених первинних документів, тощо), що видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не застосовуються в роботі пенсійних органів згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з дипломом НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 10.01.1983 навчався в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. за спеціальністю електрослюсар підземний.

Відповідно до військового квітка НОМЕР_4 від 10.05.1984 позивача було з 11.05.1984 призвано на дійсну військову службу, а з 21.10.1987 звільнено.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_5 від 06.01.1988 містить такі відомості щодо спірних періодів стажу:

запис 1,2 з 01.09.1979 по 10.01.1983 - навчання в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська (диплом НОМЕР_3 від 10.01.1983);

Шахта ім. Ф.П. Лютікова п/о «Краснодонвугілля»:

запис 3, 4 з 18.01.1983 по 29.04.1984 - працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах (наказ №29 від 18.01.1983, ув.№201 від 04.05.1984);

запис 5, 6 з 11.05.1984 по 21.10.1987 - служба в Радянській Армії (в/к МУ №9052327);

Шахта Суходольскька-Східна п/о «Краснодонвуголь»:

запис 9 - 29.11.1990 прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільницю підготовчі роботи №2 (пер. зап. №1230 від 21.11.1990);

запис 10 23.08.1991 переведений гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільницю №8 по видобутку вугілля (пер. зап. №338 від 22.08.1992);

запис 11 13.01.1992 звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (ув.№34 від 15.01.1992);

Шахта ім. Ф.П. Лютікова п/о «Краснодонвугілля»:

запис 12 23.01.1992 прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах (пр. 25 від 22.01.1992);

запис 13 21.09.1992 переведений гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (пер. 199 від 21.09.1992);

запис 14 - 09.09.1993 звільнений (наказ 257 від 18.11.1993);

Шахта Суходольскька - Східна п/о «Краснодонвуголь»:

запис 24 20.02.2003 прийнятий підземним електрослюсарем 4 розряду на дільницю ЕМО 3/3 з повним робочим днем на підземних роботах (наказ №47 від 14.02.2003);

запис 25 робоче місце атестоване за списком №1 (наказ №86 від 21.10.99);

запис 26 про реорганізацію підприємства;

запис 27 05.12.2003 переведений підземним електрослюсарем 5 розряду на дільницю ЕМО блока 3/3 з повним робочим днем на підземних роботах (наказ №373 від 01.12.2003),

атестація робочого місця за вказаною професією за списком №1 здійснена на підставі наказу №242 від 03.11.2004;

записи 28 30 - про реорганізацію підприємства;

запис 31 атестація робочого місця за вказаною професією за списком №1 здійснена на підставі наказу 2275 від 02.11.2009;

запис 32 про реорганізацію підприємства;

запис 33 - 09.06.2011 звільнений (наказ № 1398 від 25.06.2011);

ВАТ «Ремавтоматика»:

запис 34 07.02.2012 прийнятий підземним електрослюсарем дільниці ВШТ з повним робочим днем на підземних роботах (наказ №17 від 07.02.2012);

запис 35 атестація робочого місця за за списком №1 здійснена на підставі наказу № 62 від 20.03.2009;

запис 33 06.08.2012 звільнений (наказ № 343 від 11.10.2012).

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, мають відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи, а також наявні записи, що позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею в спірний період.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 за періоди з 20.02.2003 по 06.08.2012 наявні відомості про те, що позивач має пільговий підземний стаж за списком 1 за кодом підстави обліку спецстажу ЗП3014А1 в цей період. Витяг сформовано в 2014 році станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії.

Розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), що наданий відповідачем, підтверджено, що пенсію позивачу за його заявою від 07.11.2014 призначено з 18.08.2014 (з наступного дня після досягнення 50 років). Розрахунок свідчить про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 (стаття 100) періодів роботи позивача з 18.01.1983 по 29.04.1984 та з 15.12.1987 по 17.10.1989, а також роботи: з 20.02.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 20.10.2004, з 03.11.2004 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 10.06.2007, (період з 11.06.2007 по 11.12.2007 зазначений як навчання за фахом), з 12.12.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.12.2010, з 10.01.2011 по 09.06.2011.

Розрахунок стажу роботи, що є додатком до позову, свідчить, що ОСОБА_1 зараховано до загального страхового стажу календарно 27 років 5 місяців 3 дні з них за Списком №1 - 10 років, з урахуванням зарахованого пільгового загальний стаж складає 37 років 5 місяців 3 дні.

За вказаним розрахунком період навчання з 01.09.1979 по 10.01.1983, період військової служби з 01.05.1984 по 21.10.1987 та період роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 не зараховані до стажу позивача за Списком №1, що і є спірними періодами цієї справи.

Отже судом встановлено, що позивач не має іншого пільгового (спеціального) стажу за Списком №1, крім стажу роботи за підземними професіями, що підтверджено відомостями його трудової книжки та індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5.

На підтвердження спірних періодів роботи позивачем відповідачу надавалися уточнюючі довідки про наявність спецстажу та розмір його заробітної плати від 27.08.2014 року №5478 та №5479, що видані ПАТ «Краснодонвугілля» №3, архівна довідка від 27.08.2014, витяг з наказів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці від 29.07.1994 № 52б, від 21.10.1999 № 86от, від 03.11.2004 №242, 02.11.2009 № 227б.

Зазначені документи завірені підписами повноважних осіб та печатками підприємств, що їх видали та містять всі необхідні реквізити.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано аргументи учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон №1058).

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з вимогами абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-ІV в редакції, що була чинною на час звернення позивача за призначенням пенсії, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно з вимогами статті 100 Закону України Про пенсійне забезпечення особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Всі зазначені нормативні акти містять визначення професії «електрослюсар підземний», «гірничий монтажник» в Списку №1 пільгових робіт за шкідливістю умов такої праці.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п. п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Записи у трудовій книжці позивача містять такі записи щодо періодів його роботи: з 29.11.1990 по 13.01.1992 на шахті Суходольскька-Східна п/о «Краснодонвуголь» підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах, гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем на підземних роботах (2 роки 6 місяців 30 днів) та з 23.01.1992 по 09.09.1993 на шахті ім. Ф.П. Лютікова п/о «Краснодонвугілля» підземним електрослюсарем 3 розряду, гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (3 роки 5 місяців 10 днів) за підземними професіями за Списком № 1, стаж роботи на яких слід зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

Також судом встановлено, що всі записи в трудовій книжці виконано відповідно до вимог Інструкції, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та посилання на відповідні документи, на підставі яких такі записи було внесено, будь-яких виправлень в цих записах судом не виявлено. Записи про звільнення позивача завірено печатками підприємств.

Щодо необхідності записів про атестацію робочого місця за умовами праці за спірні періоди суд дійшов таких висновків.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, статтею 62 Закону №1788 та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

У пункті 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

За визначенням пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Ця постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації (пункти 4, 4.1 Порядку № 383).

Пунктом 4.2 Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.3 Порядку № 383).

Нормами пунктів 4.4, 4.5 Порядку № 383 передбачено, що якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядку проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

З аналізу вище вказаних нормативних актів вбачається, що атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набули чинності з 21.08.1992.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Отже, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Тому суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача до 21.08.1992 (з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 20.08.1992) мали бути зараховані пенсійним органом до пільгового підземного стажу позивача лише на підставі відомостей його трудової книжки про повну занятість на підземних роботах, передбачених списком №1, оскільки в чинному на той час законодавстві була відсутня вимога щодо атестації робочого місця.

Про необхідність підтвердження залишку спірного періоду (з 21.08.1992 по 09.09.1993) документами про атестацію робочого місця за відсутності такого запису в його трудовій книжці, пенсійний орган, що призначав пенсію мав попередити позивача. В додатках до відзиву наявні витяги з наказів про атестацію робочого місця позивача за умовами праці, в тому числі й з наказу від 29.07.1994 № 52б, згідно з яким робоче місце за професією «підземний електрослюсар» та «горномонтажник» атестовані за списком №1 робіт, професій із шкідливими умовами праці, що відповідає вимогам п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442.

Крім того згідно з практикою Верховного Суду, оскільки чинне законодавство покладає відповідальність за своєчасність та якість проведення атестації організації, а також за внесення відповідних записів до трудової книжки працівників на адміністрацію підприємства, то на працівника не може бути покладено надмірний тягар такої відповідальності у вигляді позбавлення права на пенсію за відсутність необхідних записів в його трудовій книжці.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 в справі №348/1079/17), постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17 та постанові від 01.11.2018 №455/1053/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Тому зазначені періоди роботи позивача за підземними професіями з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 відповідачем має бути зараховано повністю до пільгового підземного стажу за списком №1.

Щодо можливості врахування наданих позивачем до суду довідок, суд дійшов таких висновків. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької та Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Надані позивачем довідки підтверджують наявність в позивача права на зарахування спірних періодів як до загального так і до спеціального підземного стажу за Списком №1.

Посилання відповідача на те, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, суд не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач набув трудовий спірний стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий трудовий стаж роботи.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що управлінням неправомірно не зараховано до пільгового підземного стажу за списком №1 позивача періоди його роботи: з 29.11.1990 по 13.01.1992 на шахті Суходольскька-Східна п/о «Краснодонвуголь» підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах, гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем на підземних роботах (2 роки 6 місяців 30 днів) та з 23.01.1992 по 09.09.1993 на шахті ім. Ф.П. Лютукого п/о «Краснодонвугілля» підземним електрослюсарем 3 розряду, гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (3 рок 5 місяців 10 днів), оскільки записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах з повним робочим днем під землею за ці періоди, а також позивачем надавалися уточнюючі довідки, які підтверджують право позивача на зарахування зазначених періодів до такого стажу.

Щодо можливості зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1979 по 10.01.1983 в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. до пільгового стажу суд дійшов таких висновків.

Для підтвердження періоду навчання середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська позивачем надано диплом серії НОМЕР_3 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 в 1979 році вступив в середньо профтехучилище №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. за спеціальністю «електрослюсар підземний». Відповідні записи про навчання позивача за підземною професією в зазначений період містить і трудова книжка позивача.

Також, суд зазначає, що абзацом 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, зарахування періоду навчання до пільгового стажу у повній мірі залежить від того, чи була особа працевлаштована протягом трьох місяців після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Судом встановлено, що в період з 01.09.1979 по 10.01.1983 позивач навчався в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл., а 18.01.1983 позивача було прийнято на роботу на шахті ім. Ф.П. Лютікова п/о «Краснодонвугілля» на посаду електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею.

Отже позивач працевлаштувався в той же місяць після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, тому позивач має право на зарахування періоду навчання в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Тому, на підставі вищевикладеного, період навчання позивача з 01.09.1979 по 10.01.1983 в середньому профтехучилищі №14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. має бути зарахований до пільгового підземного стажу за Списком №1.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача періоду його служби в Радянській армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, суд дійшов таких висновків.

Згідно з військовим квитком НОМЕР_4 від 10.05.1984 позивач з 11.05.1984 призваний на дійсну військову службу, а з 21.10.1987 звільнений.

Отже, позивач у період з 11.05.1984 по 21.10.1987 дійсно проходив військову службу в лавах Радянської Армії.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вимог статті 8 вищезазначеного Закону встановлено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Тому до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення.

На період проходження позивачем військової служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення).

Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Згідно з трудовою книжкою позивача, що долучена до матеріалів, позивач до проходження військової служби працював у період з 18.01.1983 по 29.04.1984 підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Ф.П. Лютукого п/о «Краснодонвугілля», тобто за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому 29.04.1984 позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з його призовом на строкову службу до Радянської Армії.

Оскільки судом визнано право позивача на зарахування періоду роботи з 18.01.1983 по 29.04.1984 до пільгового підземного стажу за списком №1, то і період служби позивача в Радянській армії з 11.05.1984 по 21.10.1987 також слід зараховувати до пільгового підземного стажу позивача за списком №1 за записами трудової книжки та військовим квитком позивача, які були надані разом з заявою про призначення пенсії, що визнає відповідач та підтверджують матеріали справи.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з трудової книжки позивача, у період з 18.01.1983 по 29.04.1984 він працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Ф.П. Лютікова п/о «Краснодонвугілля», тобто за підземною професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, 29.04.1984 позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з його призовом на строкову службу до Радянської Армії.

Отже, у розумінні частини першої статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач має право на зарахування до його пільгового стажу часу проходження служби в Радянській армії з 11.05.1984 по 21.10.1987.

Статтею 1 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці визначено що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно з статтею 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Матеріалами справи підтверджено той факт, що при призначенні пенсії позивачу враховано до пільгового підземного стажу за списком № 1 10 років, до якого не зараховані спірні періоди. Однак, з урахуванням періодів роботи позивача з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993, а також періоду навчання в середньому профтехучилище з 01.09.1979 по 10.01.1983 та періоду строкової служби в армії з 11.05.1984 по 21.10.1987 підземний пільговий стаж за списком №1 останнього складає понад 15 років, а тому вимоги статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці мали бути застосовані пенсійним органом під час прийняття рішення призначення йому пенсії, оскільки позивач надав всі необхідні документи для підтвердження права на таку пенсію разом з заявою від 07.11.2014, що підтверджено встановленими рішенням суду від 23.07.2019 у справі №360/2582/19 обставинами.

Так зазначеним рішенням суду встановлено, що 07.11.2014 позивач до заяви про призначення пенсії за віком додав подання, трудову книжку, довідку про заробіток, довідку про трудовий стаж від 27.08.2014, диплом серія НОМЕР_3 , військовий квиток серія НОМЕР_4 , довідки про підземні спуски СП Шахтоуправління Суходольське-Східне з 2003 по 2011 роки, історичну довідку відносно вказаної шахти від 27.08.2014, виписки з наказів про підсумки атестації робочих місць за умовами праці.

Разом з тим, пенсійні органи проігнорували вище зазначені нормативно визначені вимоги для належного розгляду документів та безпідставно призначили пенсію позивачу в меншому за належне розмірі, а потім необґрунтовано і протиправно відповідач відмовив в перерахунку його пенсії, що підтверджено рішенням суду від 24.10.2019 у справі №360/4316/19, яке набрало законної сили 26.11.2019.

Саме рішення відповідача, прийняте на виконання рішення суду від 24.10.2019 у справі №360/4316/19 щодо повторного розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії «про відмову в призначенні пенсії» не містить ані номеру, ані дати, отже його неможливо ідентифікувати та встановити час прийняття такого рішення, тому суд визнає його неналежним доказом у справі.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо перерахунку пенсії передбачені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у перерахунку пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен здійснити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд, дійшовши висновку про необхідність задоволення позову та поновлення порушених прав позивача, однак, як встановлено судом, порушення таких прав відбулось саме під час призначення пенсії позивачу з вини пенсійних органів, оскільки всі необхідні документи для підтвердження наявності в позивача пільгового підземного стажу за списком №1 понад 15 років позивач надав разом з заявою про призначення пенсії від 07.11.2014, отже підтвердив право на призначення пенсії із застосуванням вимог норми ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 року за № 3455-IV.

Згідно з вимогами статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вимог ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень суд не приймає доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту порушення його права на отримання пенсійних виплат в більшому розмірі, оскільки саме відповідач не довів тих обставин, що призначив пенсію позивачу в належному розмірі, з урахуванням всього наявного в позивача пільгового підземного стажу за списком №1 на підставі наданих позивачем документів, а саме: трудової книжки та військового квитка, диплома, з урахуванням вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та відповідно до вимог п.10 ч.2 ст.245 КАС України обрати інший ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, а саме:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача з часу її призначення з урахуванням вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за заявою від 07.11.2014, зарахувавши до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періоди: навчання з 01.09.1979 по 10.01.1983, служби в Радянській Армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, роботи за підземними професіями з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993, а також застосувавши вимоги норми статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 18.08.2014 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, судом встановлено, що дійсно про оскаржуване рішення позивач дізнався лише з листа відповідача на адвокатський запит від 29.11.2021, оскільки відповідач не підтвердив той факт і не надав належних доказів щодо своєчасного отримання позивачем оскаржуваного рішення за результатом розгляду заяви позивача від 05.08.2019. Отже, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущений.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн відповідно до квитанції № 57924 від 04.12.2021, копія якої надана разом з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення перерахунку з часу призначення пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періодів: навчання за підземною спеціальністю з 01.09.1979 по 10.01.1983, служби в Радянській Армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993 за підземними професіями, а також з урахуванням вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з часу призначення пенсії з зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періодів: навчання за підземною спеціальністю з 01.09.1979 по 10.01.1983, служби в Радянській Армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993 за підземними професіями, а також з урахуванням вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 3455-IV, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 18.08.2014 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шембелян