Справа № 380/17220/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період із 22.11.2021 та до 01.05.2022.

Ухвалою від 05.12.2022 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 02.01.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно не провів донарахування (перерахунок) пенсії за період із 22.11.2021 та до 01.05.2022, а також у встановленому законом порядку не повідомив позивача про наявність зауважень до поданих нею документів разом із заявою про призначення пенсії.

01.02.2023 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що оскільки уточнюючу довідку від 11.05.2022 №15 видано після закінчення тримісячного терміну з дня подання заяви для призначення пенсії, то відповідач правомірно провів перерахунок пенсії позивача з 01.05.2022 з врахуванням цієї довідки.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Позивачу на підставі її заяви призначено пенсію за віком з 22.11.2021 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При зверненні позивач долучила довідку про заробітну плату від 12.11.2021 №33 за період з 01.01.1996 по 31.12.2000, видану Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс.

У зв`язку із здійсненням нарахування та виплати позивачу пенсії у неповному обсязі, позивач звернулася до відповідача із заявою про донарахування пенсійних виплат (зареєстрована 01.06.2022 за № 7136/с-1300-22).

Листом від 22.06.2022 № 7645-7136/С-52/8-1300/22 відповідач повідомив позивача про те, що довідка про заробітну плату від 12.11.2021, видана Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, не була підтверджена первинними документами, у зв`язку з чим її було скеровано у відділ контрольно-перевірочної роботи для перевірки достовірності відображених у ній відомостей. 25.04.2022 проведена позапланова перевірка достовірності відомостей, відображених в довідці, за результатами якої складено акт перевірки від 25.04.2022 № 1300-6002-1/3192. Зазначеним актом перевірки встановлено, що дані, зазначені в довідці про заробітну плату від 12.11.2021 №33 не відповідають даним у первинних документах, які зберігаються у Львівському комунальному підприємстві Транспортна фірма Львівспецкомунтранс. Виявлено розбіжність (завищення) на загальну суму 387,47 грн. Дана довідка вважається недійсною.

11.05.2022 Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс було видано уточнюючу довідку від 11.05.2022 №15.

Оскільки уточнююча довідка від 11.05.2022 №15 видана після закінчення тримісячного терміну з дня подання заяви для призначення пенсії, то з 01.05.2022 проведено перерахунок пенсії з врахуванням цієї довідки та виплачено доплату до пенсії за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 в розмірі 1594,67 грн.

Вважаючи протиправною невиплату відповідачем пенсії за період із 22.11.2021 та до 01.05.2022, позивач звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із таким Законом та досягли встановленого вказаним Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В абзацах першому, п`ятому частини першої статті 40 Закону України №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону України №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

У частині першій статті 45 Закону України №1058-IV встановлено, що за загальним правилом пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №22-1).

В абзаці першому пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановив суд, позивачу на підставі її заяви від 24.01.2022 призначено пенсію за віком з 22.11.2021.

До заяви про призначення пенсії від 24.01.2022 позивач долучила довідку про заробітну плату від 12.11.2021 № 33 за період з 01.01.1996 по 31.12.2000, видану Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, стосовно якої, у зв`язку з не підтвердженням її первинними документами, було проведено позапланову перевірку достовірності відображених у ній відомостей (акт перевірки від 25.04.2022 №1300-6002-1/3192), за результатами якої встановлено, що дані, зазначені в ній дані не відповідають даним у первинних документах, які зберігаються у Львівському комунальному підприємстві Транспортна фірма Львівспецкомунтранс; виявлено розбіжність (завищення) на загальну суму 387,47 грн.

Надалі, 11.05.2022 Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс видано уточнюючу довідку від 11.05.2022 № 15.

Натомість відповідач, посилаючись на положення пункту 1.9 розділу ІІ Порядку №22-1, перерахував пенсію з урахуванням цієї довідки лише з 01.05.2022, а не з моменту призначення пенсії, що позивач вважає протиправним. Надаючи таким діям пенсійного органу оцінку, суд виходить з такого.

Повноваження органів Пенсійного фонду проводити перевірку обґрунтованості видачі підприємствами довідок для оформлення пенсії передбачене у частині третій статті 44 Закону України №1058-IV, згідно з якою органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З приводу посилання відповідача на вимоги пункту 1.9 розділу ІІ Порядку №22-1, то суд зазначає, що в абзаці четвертому цього пункту передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не повідомляв письмово позивача про те, які документи необхідно подати додатково, що свідчить про подачу ним всіх необхідних документів для призначення пенсії. Додатковим підтвердженням цього є відсутність відповідного запису в заяві про призначення пенсії. З цих мотивів суд критично оцінює посилання відповідача на положення абзацу четвертого пункту 1.9 розділу ІІ Порядку №22-1.

Поряд з цим, згідно з абзацом п`ятим пункту 1.9 розділу ІІ Порядку №22-1 якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу наведеного положення можна сформувати однозначний висновок про те, що у пенсійного органу виключається обов`язок здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення лише у тому разі, якщо додаткові документи подані пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання. Тобто обов`язковою умовою для застосування цього правила є попереднє повідомлення пенсійного органу заявника про необхідність подання додаткових документів.

Таким чином, враховуючи вищенаведений висновок про неповідомлення відповідачем позивача про необхідність подання додаткових документів, суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо відсутності підстав, згідно з абзацом п`ятим пункту 1.9 розділу ІІ Порядку №22-1, для проведення перерахунку пенсії позивача на підставі довідки від 11.05.2022 № 15 з дати її призначення.

Більше того, суд звертає увагу на те, що видача Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс уточнюючої довідки від 11.05.2022 №15 була наслідком проведення відповідачем 25.04.2022 перевірки попередньої довідки. Суд зауважує, що ця перевірка проведена пенсійним органом вже після спливу трьох місяців з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії (24.01.2022). Така триваюча бездіяльність відповідача щодо проведення перевірки призвела до того, що уточнюючу довідку видано підприємством лише 11.05.2022, що свідчить про недобросовісність суб`єкта владних повноважень при виконанні своїх повноважень та створення штучних підстав для відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача з дати її призначення.

Окрім наведеного, в контексті оцінки спірних правовідносин суд вважає за доцільне наголосити на тому, що позивач не повинна відповідати за неналежне оформлення підприємством, в якому вона працювала, довідки про заробітну плату, та отримувати неналежне соціальне забезпечення внаслідок таких дій.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права:

Справа Суханов та Ільченко проти України (Заява № 68385/10 та № 71378/10) - якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки від 11.05.2022 №15, виданої Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, з дати призначення пенсії, тобто з 22.11.2021.

Поряд з цим, суд вказує на те, що відповідач провів перерахунок пенсії позивача на підставі зазначеної довідки з 01.05.2022, а тому безпідставними є доводи позивача щодо наявності підстав для проведення перерахунку пенсії за 01.05.2022.

Зважаючи на викладене, дотримуючись принципу верховенства права, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за період з 22.11.2021 по 30.04.2022 на підставі довідки від 11.05.2022 №15, виданої Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс.

З метою повного відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу пенсію за період з 22.11.2021 по 30.04.2022 на підставі довідки від 11.05.2022 №15, виданої Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, у урахуванням виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що між позивачем (Замовник) та адвокатським бюро Масюк та Партнери (Виконавець) укладено договір про надання адвокатом правової допомоги від 19.07.2022 №19/07/22, згідно з умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати Замовнику правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених таким договором.

Згідно з актом здачі-приймання виконаних послуг по договору про надання адвокатом правової допомоги від 20.08.2022 Виконавець надав Замовнику таку правову допомогу: збір документації, опрацювання та аналіз документації, підготовка та подання претензії, підготовка та подання позову. Винагорода за надані послуги становить 4000,00 грн.

Позивач сплатила адвокатському бюро Масюк та Партнери 4000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 25.07.2022 №351960459.

Вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, суд зазначає, що стаття 134 КАС України не позбавляє права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати пов`язані із збором документації, опрацюванням та аналізом документації, підготовкою та поданням претензії включаються до витрат пов`язаних з складанням позовної заяви.

Враховуючи незначну складність категорії справи, суд вважає, що витрати на підготовку та подання цього позову у розмірі 4000,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 4000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за період з 22.11.2021 по 30.04.2022 на підставі довідки від 11.05.2022 №15, виданої Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 22.11.2021 по 30.04.2022 на підставі довідки від 11.05.2022 № 15, виданої Львівським комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, у урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.