Справа № 240/43507/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської міської ради про визнання незаконними та скасування рішеннь, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 :
- визнати незаконним та скасувати рішення Коростенської міської ради від 19 серпня 2021 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області.
- визнати незаконним та скасувати рішення Коростенської міської ради від 23 вересня 2021 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області.
- визнати незаконним та скасувати рішення Коростенської міської ради від 25 листопада 2021 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у затвердженні проекту землеустрою на земельну ділянку.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що у листах від 26.08.2021, від 27.09.2021, від 01.12.2021 позивачеві була надана вмотивована відповідь щодо неприйняття позитивного рішення депутатами міської ради. Депутати у своїй діяльності є незалежними у прийнятті рішень, на сесіях ради депутати місцевої ради на основі колективного вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради, що передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".
Відповідно до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Зі змісту наданих матеріалів судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18.08.2020 №258-УБД надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Коростенського району, за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради.
Відповідно до листа виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 26.08.2021 №769/25-09 позивача повідомлено про те, що рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, яке виносилось 19.08.2021 на розгляд чергової сесії VIII скликання Коростенської міської ради, не прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування".
Листом виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 27.09.2021 №824/25-09 позивача повідомлено про те, що за результатами голосування рішення стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке виносилось 23.09.2021 на розгляд чергової сесії VIII скликання Коростенської міської ради, не прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування".
Листом виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 01.12.2021 №896/25-09 позивача повідомлено про те, що за результатами голосування рішення стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке виносилось 25.11.2021 на розгляд чергової сесії VIII скликання Коростенської міської ради, не прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування".
Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними, а тому звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
При цьому п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР).
Відповідно до статті 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Статтею 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Частиною першою статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423-ІХ до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України внесено зміни, відповідно до яких з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім певних видів земель.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтею 118 ЗК України.
Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За змістом ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
За обставин, які склались у даній справі, дозвіл на розроблення проекту землеустрою був наданий позивачу Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 18.08.2020 року.
Як вже було зазначено, регулювання земельних відносин було змінено законодавцем у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423-ІХ, за яким розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів, як землями комунальної власності, здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування.
З набранням чинності вказаними змінами законодавства та делегуванням повноважень з управління землями сільськогосподарського призначення органам місцевого самоврядування, законодавством не зобов`язано зацікавлених осіб повторно отримувати дозволи на розроблення проектів землеустрою та не визначено, що раніше видані дозволи є нечинними. Також не передбачено, що проекти землеустрою, розроблені на підставі отриманих раніше дозволів та погоджені відповідно до законодавства, чинного на момент, коли розпорядником земель сільськогосподарського призначення були управління Держгеокадастру, не можуть бути затверджені органом місцевого самоврядування, який став розпорядником земель сільськогосподарського призначення.
При цьому суд звертає увагу на те, що з передачею земель сільськогосподарського призначення з державної власності в комунальну не змінився порядок розробки та погодження проектів землеустрою.
Отже, звертаючись до відповідача із заявами про затвердження проекту землеустрою, позивачем було подано проект землеустрою, розроблений на підставі дозволу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, був виданий Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області в межах повноважень та є чинним.
Окремо суд зауважує, що приписи статті 117 ЗК України, як і інші нормативно-правові акти, якими регулюються земельні відносини відповідної категорії, не містять застережень щодо нечинності усіх попередньо виданих дозвільних документів, необхідних для одержання безоплатно у власність земельних ділянок, переданих з державної у комунальну власність, на час вчинення такої передачі.
Тобто позивач обґрунтовано розраховував на позитивне рішення у питанні передачі земельної ділянки у власність з огляду на дотримання ним визначених законодавством процедур. Взагалі не вирішивши питання про затвердження проекту землеустрою, відповідачем порушено справедливий баланс інтересів сторін.
Суд також враховує, що порушення органом місцевого самоврядуванням процедури передачі земельних ділянок у власність, з огляду на дотримання позивачем визначених законодавством вимог, є порушенням конституційного принципу належного урядування, що знайшов закріплення, зокрема у статті 6 (органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України), статті 8 (в Україні визнається і діє принцип верховенства права), статті 19 (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) Конституції України.
Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правова процедура є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду. Установлена правова процедура як складова частина принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
Матеріали справи свідчать, що за наслідком розгляду клопотань позивача відповідачем не було прийнято жодного визначеного законом рішення. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно ухилився від розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Суд вказує, що у даному випадку позивач звернувся до відповідача не зі зверненнями, а з відповідними клопотаннями, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення вимог статті 144 Конституції України, статей 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР, статті 118 ЗК України, клопотання позивача у встановлений чинним законодавством термін не розглянув на сесії селищної ради та не прийняв жодного передбаченого чинним законодавством рішення за результатами такого обговорення.
Суд звертає увагу позивача, що постановлення питання на обговорення не свідчить про вчинення відповідачем визначених законом дій, а тому у наявних правовідносинах має місце вчинення відповідачем протиправної бездіяльності щодо розгляду звернення позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Враховуючи викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Коростенської міської ради Житомирської області у встановленому законом порядку та строки повторно розглянути заяву позивача з прийняттям рішення, передбаченого Земельним кодексом України.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведене, з урахуванням встановленого факту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Коростенської міської ради Житомирської області щодо належного розгляду клопотань про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області та зобов`язання Коростенської міської ради Житомирської області у встановленому законом порядку та строки повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області з прийняттям рішення, передбаченого Земельним кодексом України.
Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для його відшкодування відсутні.
Керуючись статтями 242-246,295 КАС України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова