Справа № 160/1815/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 160/1815/22

адміністративне провадження № К/990/4429/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року у справі №160/1815/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування наказів та поновлення на службі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №715 від 19 жовтня 2021 року «Про застосування до працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП і Дніпропетровській області дисциплінарних стягнень» у частині застосування до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ №458 від 21 лютого 2022 року «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції інспектора взводу №2 роти №2 батальйону № 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати начальника ДПП поновити ОСОБА_1 на посаді лейтенанта поліції ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області з 21 лютого 2022 року;

- зобов`язати начальника ДПП виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2022 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України () судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року, позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції №715 від 19 жовтня 2021 року «Про застосування до працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції №458 о/с від 21 лютого 2022 року «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 з 22 лютого 2022 року на посаді інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати й виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2022 року до 28 липня 2022 року;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- присуджено на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі: 3000,00 (три тисячі гривень нуль копійок).

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Департамент патрульної поліції звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 3 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19. Однак, в порушення вимог цього пункту, чітко не вказує, які саме норми права судами попередніх інстанцій було застосовано без урахування таких висновків.

Так, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Дослідженням змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 встановлено, що у цій справі предметом позовних вимог було оскарження бездіяльності держави України в особі Вищої ради правосуддя, що спричинила порушення розумних строків розгляду цивільної справи № 638/2261/18 та заяви про відвід судді в цій справі; стягнення з держави України в особі ВРП на користь ОСОБА_2 компенсації за порушення розумних строків розгляду цивільної справи №638/2261/18 в сумі: 24 385,15 грн, а також судових витрат в розмірі: 12 352,24 грн, які складаються із суми судового збору в розмірі: 2 305,20 грн, суми сплаченої комісії за перерахування грошових коштів у розмірі: 47,04 грн та витрат на правову допомогу в розмірі: 10 000 грн.

Натомість предметом спору у цій справі було оскарження наказу №715 від 19 жовтня 2021 року «Про застосування до працівників ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області дисциплінарних стягнень», у частині застосування до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції

За таких обставин, у даному випадку не можна визнати подібними правовідносини у цій справі та у справі №520/2261/19, оскільки у цій справі в порівнянні від вказаної відповідачем справи відмінності є щодо: предмету спору, суб`єктного складу; умов застосування правових норм.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року у справі №160/1815/22.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року й постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року у справі № 160/1815/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування наказів та поновлення на службі повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду