Справа № 160/20861/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О., -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 р. провадження у справі було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Означеною ухвалою суду від 30.12.2022 р. ухвалено витребувати у відповідача докази встановлення спеціального режиму інформації, а саме: статусу та підтверджуючих документів щодо встановлення обмеження доступу запитуваної інформації.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
02.11.2022 Громадською організацією «Платформа Громадський Контроль», реалізуючи завдання та цілі, передбачені Статутом, було направлено Інформаційний запит №875/22 від 02.11.2022 р. на адресу Комунального підприємства "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради.
У відповідь на вищезазначений інформаційний запит КП «Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради було направлено лист-відповідь №25/24-684 від 02.12.2022 р., яким відмовлено у наданні інформації, через те, що запитувана інформація нібито відноситься до інформації з обмеженим доступом.
Позивач вважає протиправними дії КП «Дніпровський метрополітен» Дніпровської міської ради, що полягають у відмові в наданні публічної інформації, всупечь ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
Так, з метою відновлення своїх порушених законних прав і інтересів, позивач звернувся з даним позовом до суду.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
27.01.2023 р. відповідачем було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву від 27.01.2023 р., в обґрунтування якого зазначено наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до ст.31 БК України), взяття розпорядниками та одержувачами коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 ЗУ "Про основи національного спротиву").
Представник відповідача зазначає, що з вишезазначеного можна зробити загальний висновок про те, що не можна обмежувати доступ до інформації, предметом якої є використання саме бюджетних коштів. В той же час, кошти, залучені для завершення будівництва у місті Дніпро, є коштами міжнародних банків (ЄБРР та ЄІБ), а тому обмеження доступу до такої інформації є правом розпорядника інформації.
Контракт 1А від 16.07.2016 р. Завершення будівництва метрополітену в м. Дніпропетровську укладений із використанням типової проформи контракту Міжнародної федерації інженерів-консультантів (FIDIC) (Federation Internationale des Ingenieurs-Conseils - FIDIC), а саме Контракту на поставку, проектування та будівництво», перше видавництво 1999 року.
Так, згідно положень Загальних Умов контракту, без погодження Підрядника Замовник не має права розмножувати, використовувати чи передавати третій стороні будівельну та іншу проектну документацію підготовлену Підрядником і Підрядник зобов?язаний надавати конфіденційну інформацію виключно на обгрунтовану вимогу Інженеру.
З вищенаведених положень Контракту вбачається заборона розповсюдження будівельної та іншої проектної документації третім особам.
Сторони контракту не надавали дозволу на розголошення наведеної інформації, тому її розголошення нанесе шкоду інтересам Підрядника, внаслідок чого виникне реальна загроза фінансових втрат КП «Дніпровський метрополітен» від санкцій за розголошення наведеної інформації.
Крім того, відповідно до пункту 5.5. Постанови пленуму ВАСУ № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону № 2939-VI).
Ці положення узгоджуються з положеннями ч.2 ст. 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Умови, за яких можливо поширити конфіденційну інформацію, також передбачені ч.1 ст. 29 ЗУ "Про інформацію",
відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Вбачається, що з урахуванням положень частини другої статті 7 Закону № 2939-VI та частини другої статті 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вимога ч.12 ст. 29 ЗУ "Про інформацію" щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України і через призму якого досліджується правомірність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.
Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно грунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Відповідно до ст. 7 Закону конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб?ектів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Відповідно ст. 29 ЗУ "Про інформацію", інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов?язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
В умовах воєнного стану інформація може вважатись суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє: інформуванню громадян про впровадження обмежувальних заходів правового режиму воєнного стану; реалізації, а також захисту прав та інтересів внутрішньо-переміщених та інших осіб, що постраждали внаслідок війни, інформуванню про місця укриття, прихистку, наявність в них ліків та продуктів харчування; інформуванню про рух евакуаційного транспорту; інформуванню про воєнні загрози з боку агресора та необхідність евакуації населення; інформуванню про режим та особливості функціонування органів, підриємств та установ, які надають адміністративні та інші послуги, в умовах воєнного стану; інформуванню про державні гарантії, оподаткування, правові особливості ведення, іншу інформацію щодо здійснення підприємницької діяльності в умовах воєнного стану; захисту навколишнього середовища, виявленню завданої або можливої шкоди екології, обізнаності суспільства про дійсний стан довкілля та чинники, які на нього впливають; інформуванню суспільства та міжнародної спільноти про скоєні злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку; посиленню підзвітності і підконтрольності щодо процесу доставки, розподілу та розповсюдження гуманітарної допомоги; викриттю недоліків у діяльності органів публічної влади, їхніх працівників під час вжиття заходів щодо усунення негативних наслідків війни тощо.
Тобто, під час війни суспільно необхідною слід вважати інформацію, спрямовану на попередження та запобігання негативним наслідкам бойових дій, аварійних ситуацій техногенного характеру, вчиненню злочинів, збереження життя, здоров`я людей та майна тошо.
Запитувана у запиті позивача інформація щодо відносин з «ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» є інформацією з обмеженим доступом, а її оприлюднення нанесе шкоду, яка переважатиме суспільний інтерес в ї отриманні.
Крім того, суспільний інтерес до цієї інформації не можна ототожнювати з повноваженнями контрольних функцій, передбаченими відповідними законами.
Копії первинних документів бухгалтерського обліку, в тому числі акти приймання виконаних будівельних робіт, можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законом.
Інформація, надання якої вимагав відповідач, може бути використана з метою, що суперечить принципам здорової економічної конкуренції.
Шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні обмеження не перешкоджає демократичному функціонуванню суспільства, тому що контроль за цією інформацією для винесення обгрунтованого рішення покладено лише на контролюючі органи.
На підставі означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Суд зазначає, що ухвалою суду від 30.12.2022 р. ухвалено витребувати у відповідача докази встановлення спеціального режиму інформації, а саме: статусу та підтверджуючих документів щодо встановлення обмеження доступу запитуваної інформації.
Станом на дату винесення рішення, відповідачем на адресу суду не було надано доказів встановлення спеціального режиму інформації, а саме: статусу та підтверджуючих документів щодо встановлення обмеження доступу запитуваної інформації.
30.01.2023 р. представником позивача було направлено на адресу суду відповідь на відзив, в тексті якого зазначено наступне.
Порядок обмеження доступу до інформації визначено ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст. 21 Закону України "Про інформацію.
Однак, відповідачем не обгрунтовано належним чином, відповідно до Закону своє рішення про обмеження запитуваної позивачем інформації, що свідчить про те, що запитувана інформація є публічною та відкритою.
Натомість, позивачем належним чином обгрунтовано заявлені правові вимоги, наведено факти та положення чинного законодавства, які свідчать що запитувана інформація є відкритою, а відтак доступ суспільства до такої інформації не може бути обмежено.
Позивачем зазначено, що вказану інформацію не може бути віднесено до інформації з обмеженим доступом, адже відповідно до ч. 5 ст. 6 ЗУ "Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов?язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених ч.2 ст.23 ЗУ "Про основи національного спротиву").
Відповідно до зазначеного листа, Міністерством фінансів України зазначено, що згідно з Фінансовою угодою (Проект «Завершення будівництва метрополітену у м. Дніпропетровську») між Україною та Європейським інвестиційним банком. ратифікованої Законом України 02.09.2014 №1665-VII, та Кредитної угоди (Проект «Завершення будівництва метрополітену в м. Дніпропетровськ») між Україною та Європейським банком реконструкції та розвитку, ратифікованої Законом України 05.06.2013 №322-VII, здійснюється реалізація проекту «Завершення будівництва метрополітену у м. Дніпропетровську».
Відповідальний виконавець Проекту - Дніпровська міська рада, бенефіціар - Комунальне підприємство «Дніпровський метрополітен».
Більше того, відповідно до вказаного листа Міністерства фінансів України, вбачається, що за інформацією Дніпровської міської ради та КП «Дніпровський метрополітен», враховуючи виникнення форс-мажорних обставин у зв?язку з військовою агресією РФ введенням воєнного стану в Україні, підрядник LIMAK INSAAT SANAYI VE TICARET A.S., Туреччина припинив повноціние виконання будівельних робіт та направив повідомлення про розірвання контракту.
На даний час контракт між КП «Дніпровський метрополітен» та Компанією «LIMAK» перебуває у стадії розірвання.
Враховуючи вищенаведені пояснення, вбачається, що листом Міністерства фінансів України (разом з додатками), підтверджуються доводи позивача, як зазначає представник останнього, щодо: наявності запитуваного контракту у розпорядженні відповідача; наявності листа, яким підтверджується розірвання контракту; наявності субвенцій з Державного бюджету на реалізацію зазначеного проекту.
Суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до Відповідно до п. 1.1 Статуту, копія якого міститься в матеріалаїх справи, Громадська організація Платформа Громадський Контроль» є громадською організацією, яка об`єднує громадян України на засадах вільності, рівноправності.
Відповідно до п. 2.1 Статуту, метою діяльності організації є сприяння на громадських засадах забезпеченню системного запобігання, виявленню та припиненню корупційних правопорушень, поновленню законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, усуненню причин і наслідків вчинення корупційних діянь, слідкування за неухильним додержанням посадовими особами органів державної владита органів місцевого самоврядуваннями здійсненні ними своїх повноважень, вимог чинного законодавства, виявлення причин та наслідків проявів порушення вимог чинного законодавства та інформування про такі факти правоохоронних органів та органів контролю, задоволення та захист своїх законних соціальних, економічних, екологічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів членів організації.
Відповідно до абз. 3 п. 2.2. Статуту, завданнями ГО «Платформа Громадський контроль» зокрема є: сприяння реалізації принципів демократії, верховенства права, дотримання прав та інтересів людини та громадянина в усіх сферах життя, соціальної солідарності громадян та соціальної справедливості; сприяння виявленню проявів корупції та неефективного керівництва (управління); консолідація зусиль щодо проведення громадських слухань та встановлення рівня корумпованості, корупційних схем та пошук відповідальних осіб; доведення до відома громадян отриманих на публічні запити відомостей щодо корумпованості органів місцевого самоврядування, висвітлення у засобах масової інформації отриманих документів та схем, будь-яких проявів корупції, марнотратства, неефективного управління (менеджменту), відсутності покарання.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 02.11.2022 р. позивачем - Громадською організацією «Платформа Громадський Контроль» було направлено Інформаційний запит за №875/22 від 02.11.2022 на адресу Комунального підприємства "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради, в прохалльній частині якого позивач просив: надати копії актів виконаних робіт/наданих послуг щодо будівництва метрополітену в місті Дніпро, зокрема, але не виключно, копії актів виконаних робіт/наданих послуг по Договору/Контракту №1А "Завершение строительства метрополитена в г. Днепропетровске" між КП "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 від 16.07.2016 року або з компанією "Limak Construction Industry and Trade Inc" стосовно будівництва метрополітену в м. Дніпро; надати копії документів про оплату (наприклад платіжні доручення, касові ордери, квитанції, фіскальні чеки,) по будівництву/завершенню будівництва метрополітену в місті Дніпро. Зокрема але не виключно, надати копії документів, що підтверджують оплату згідно з контрактом №1А "Завершение строительства метрополитена в г. Днепропетровске" між КП "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 від 16.07.2016 або з "Limak Construction Industry and Trade Inc"; зазначити загальну суму оплати за Договором/Контрактом №1А "Завершение строительства метрополитена в г. Днепропетровске", або надати відповідні документи; надати копію Договору/Контракту з усіма додатками №1А "Завершение строительства метрополитена в г. Днепропетровске" між КП "Дніпровський метрополітен" ДМР та ОСОБА_1 від 16.07.2016. Якщо в назві фірми є помилка то надайте договір/контракт з юридичною особою, яка будувала/добудовувала метрополітен в м. Дніпро, зокрема але не виключно "просимо надати копію договору/контракту №1А від 16.07.2016; надати копії листів за 2022 рік, які надіслано Підрядником, який виконував роботи по будівництву метрополітену або по добудові метрополітену в м. Дніпро, зокрема, але не виключно, листи від ОСОБА_1 та "Limak Construction Industry and Trade Inc"; надати копію відповідей на листи (що зазначені в п. 5 прохальної частини), які були отримані КП "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради протягом 2022 року, від Підрядника, який виконував роботи по будівництву метрополітену або по добудові метрополітену в м. Дніпро, зокрема, але не виключно, листи від ОСОБА_1 та "Limak Construction Industry and Trade Inc". Також просимо надати копії відповідей на ці листи; надати копію листа LET-LIM-DMC-000988 від 12.08.2022. У запиті зазначено, що якщо документи, які запитуються у прохальної частини, а саме, пунктах №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7 знаходяться у іншого розпорядника інформації, просимо направити цей запит належному розпоряднику/ належним розпорядникам з одночасним повідомленням про це запитувача, шляхом надіслання копій таких пересилань на електронну чи поштову адресу Громадської організації "ПЛАТФОРМА Громадський контроль".
02.12.2022 р. відповідачем - Комунальним підприємством "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради було направлено на адресу Громадської організації "Платформа Громадський контроль" лист від 02.12.2022 р. за №25/24-684, в тексті якого зазначено, що запитувана інформація з ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ є інформацією з обмеженим доступом, а її оприлюднення нанесе шкоду, яка переважатиме суспільний інтерес в її отриманні.
Також Відповідачем зазначено, що інформація, яка запитується Позивачем, може бути використана з метою, що суперечить принципам здорової економічної конкуренції.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка, у свою чергу, ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 19 Загальної декларації прав людини, ст. 18 та 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Відносини, пов`язані з розглядом запитів до публічної інформації, регулюються Конституцією України, Законом України "Про доступ до публічної інформації", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надання інформації може бути обмеженим якщо «обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосудця; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні» («трискладовий текст»).
Відповідно до ч.5 ст.6 Закону № 2939-VI, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися: якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому щ шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини другої статті 6 Закону N9 2939-УІ); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини другої статті 6 Закону N9 2939-УІ) (щодо визначення суспільного інтересу див. пункт 6.4).
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав «трискладового тесту» означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Тому якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував «трискладового тесту» або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною.».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Частинами 1-3 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Положеннями ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Відповідно до ч.1 п. 4, ч.2 ст. 23 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити, зокрема, надання недостовірної або неповної інформації.
Отже, запит на інформацію це прохання будь-якої особи до розпорядника інформації про надати публічної інформації, що знаходиться у його володінні.
Статтею 20 Закону України «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України «Про інформацію»).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.
Приписами ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
За змістом ч. 1, 2 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою ст. 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Частиною 4 цієї ж статті закріплено, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Здійснивши системний аналіз заначених вище норм чинного законодавства України, та доводі сторін, викладених як у позовні заяві, так і відзиві на позовну заяву, та відповіді на відзив суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його дій, зокрема, щодо ненадання запитуваної інформації у поданому позивачем інформаційному запиті від 02.11.2022 р. №875.
При цьому, доводи відповідача, стосовно того що, кошти, залучені для завершення будівництва у місті Дніпро, є коштами міжнародних банків (ЄБРР та ЄІБ), а тому обмеження доступу до такої інформації є правом розпорядника інформації, та, що положення контракту 1А від 16.07.2016, яким визначено, що завершення будівництва метрополітену в м. Дніпропетровську укладений із використанням типової проформи контракту Міжнародної федерації інженерів-консультантів (FIDIC) (Federation Internationale des Ingenieurs-Conseils - FIDIC), а саме Контракту на поставку, проектування та будівництво», перше видавництво 1999 року, вбачається заборона розповсюдження інформації будівельної та іншої проектної документації третім особам, і зазначення, що під час війни суспільно необхідною слід вважати інформацію, спрямовану на попередження та запобігання негативним наслідкам бойових дій, аварійних ситуацій техногенного характеру, вчиненню злочинів, збереження життя, здоров?я людей та майна тощо, спростовуються наступним.
З наведених вище по тексту норм вбачається, що право на доступ до інформації в умовах воєнного стану може підлягати обмеженням, перш за все, для захисту інтересів національної безпеки та територіальної цілісності держави.
Аналізуючи зміст запитуваної позивачем інформації, суд приходить до висновку, що оприлюднення такої інформації жодним чином не завдасть шкоди інтересам національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, а тому обмеження для її отримання є необґрунтованими.
Також суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду 25.06.2019 по справі № 9901/925/18 викладено правову позицію, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 9901/381/20, від 02.04.2020 у справі № 9901/22/20.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Запит позивача стосується документації щодо будівництва метрополітену в м.Дніпро, отже, запитувана інформація є такою, якою відповідач, з огляду на свій правовий статус володіє.
При цьому, суд зазначає, що учасники підписаного договору стосовно проведення будівництва метрополітену (проведення будівельних робіт та/або прокладальних робіт щодо метрополітену) є юридичними особами, інформація про які є у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних (стаття 11 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Відповідно до постанови КМУ від 18.11.2015 р. №961 , замовником будівництва першої черги метрополітену в м. Дніпропетровську визначено Дніпропетровську міську раду.
Результат проведення будівництва метрополітену (проведення будівельних робіт та/або прокладальних робіт щодо метрополітену) стосується всіх мешканців міста Дніпро, засобів та методів пересування, маршрутів пересування по місту Дніпро, які використовують, можуть використовувати, будуть використовувати мешканці міста Дніпро.
За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача, що такі дані складають суспільний інтерес, а саме інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.
Суспільно необхідна інформація не може бути обмежена в доступі.
За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються законом (частина друга статті 1 Закону № 2939-VІ, частина друга статті 20 Закону № 2657-ХІІ). Таким законом є Закон № 2939-VІ. Положенням статті 6 Закону № 2939-VI, зокрема, встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (частина друга). Окремо суди повинні звертати увагу на перелік відомостей, що становлять службову інформацію (далі - Перелік), який затверджено практично всіма органами державної влади та органами місцевого самоврядування та до якого можуть бути включені відомості, що становлять службову інформацію, відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2939-VI.По-перше, Закон № 2939-VІ не вимагає обов`язкового складення та затвердження такого Переліку. По-друге, Перелік, у разі затвердження, повинен складатися з абстрактних категорій інформації, яка може бути віднесена до службової, безвідносно до конкретної інформації (конкретного документа). Тобто по суті йдеться про перелік категорій відомостей, які можуть бути віднесені до службової інформації. Перелік слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено, у разі, якщо застосування «трискладового тесту» в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження (див. пункт 6).
Згідно приписів частини 2 статті 29 "Поширення суспільно необхідної інформації" Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків, свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб й т.д.
Оскільки, розпорядник може відмовити в наданні інформації лише у відповідності до Закону № 2939-VI, яким передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію, а така підстава як ймовірна «шкода від оприлюдження такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні та це обмеження не перешкоджає демократичному функціонуванню суспільства, тому що контроль за цією інформацією для винесення обгрунтованого рішення покладено лише на контролюючі органи» є необгрунтованою відповідачем, та не підтерджена будь-якими належними та допустимими доказами, в розумінні норм ст. ст. 73-74 КАС України, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача у наданні інформації на запит позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд» , в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:
- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до платіжного доручення від 26.12.2022 р. за №3974 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Дніпровський метрополітен" Дніпровської міської ради на користь Громадської організації "ПЛАТФОРМА ГОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ" з оплати судового збору у розмірі 2 481, 00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн., 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. стт. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова