Справа № 603/424/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 603/424/22 пров. № А/857/2466/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Решетов В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення смт. Богородчани,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАР № 0595871 від 30 вересня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 вересня 2022 року щодо нього було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у якій вказано, що він о 10:58:42 26 вересня 2022 року, перебуваючи на 331 км а/д Івано-Франківськ-Тернопіль перед с. Велика Березовиця, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf д.н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год, при дозволеній швидкості 50 км/год, при цьому перевищив максимально допустиму швидкість руху на автодорозі з окремими проїзними частинами на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР, швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості TruCam TC 000532. Вказує, що не погоджується із вказаною постановою, оскільки 26 вересня 2022 року ним було заявлено клопотання про відкладення справи, щоб скористатись правовою допомогою адвоката, натомість поліцейський 30 вересня 2022 року розглянув справу та виніс постанову без його участі та не надав можливості скористатися правовою допомогою адвоката. Звертає увагу на те, що повідомлення про запрошення на 30 вересня 2022 року до підрозділу патрульної поліції для розгляду адміністративної справи надійшло на його адресу лише 05 жовтня 2022 року, тобто після дати фактичного розгляду справи, що підтверджується номером трекінгу № 830. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», лазерний вимірювач швидкості TruCam TC 000532 не був закріплений стаціонарно, а утримувався поліцейським в руках, жодних документів на підтвердження правомірності використання даного вимірювального засобу поліцейським надано не було. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що інспектор поліції здійснював контроль швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень ПДР», на 331 км автодороги Івано-Франківськ-Тернопіль перед с. Велика Березовиця дорожній знак 5.70 відсутній.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 0595871 від 30 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, провадження у справі закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що повідомлення про запрошення на 30 вересня 2022 року до підрозділу патрульної поліції для розгляду адміністративної справи, отримано позивачем лише 05 жовтня 2022 року, тобто після дати фактичного розгляду справи, що підтверджується номером трекінгу № 830. Таким чином, справа інспектором була розглянута без належного та вчасного повідомлення позивача, в результаті чого позивач був позбавлений можливості надати докази на спростування своєї винуватості та залучити до участі у розгляді справи захисника. Порушення вимог та прав, гарантованих ст. 268 КУпАП, позбавило позивача можливості брати участь у розгляді його справи, надати докази своєї невинуватості та права на захист, внаслідок чого залишилися нез`ясованими ряд суттєвих обставин справи про адміністративне правопорушення та не встановлено його склад.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що твердження позивача про те, що повідомлення про запрошення на 30 вересня 2022 року до підрозділу патрульної поліції було отримане ним після винесення оскаржуваної постанови, є неправдивим та спрямованим на уникнення від адміністративної відповідальності позивачем. Вказує, що це повідомлення було зареєстроване 26 вересня 2022 року та того ж дня отримано поштовим відділенням Тернопіль-3, крім того, на місці вчинення правопорушення позивача було повідомлено щодо перенесення розгляду справи на 30 вересня 2022 року. Звертає увагу на те, що в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позиція відповідача, яка ґрунтується на початку спливу терміну повідомлення з моменту надання письмового повідомлення до поштового відділення, а не з моменту отримання особою вказаного повідомлення суперечить встановленим діючим процесуальним нормам. Вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції вірно дана оцінка порушенням Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідачем, який своїми діями не дав позивачу можливості скористатись, передбаченими ст. 268 КУпАП правами, зокрема, юридичною допомогою адвоката та розгляду справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою інспектора 1 роти батальйону патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Горошко В.В. серії ЕАР № 0595871 від 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

У постанові зазначено, що 26 вересня 2022 року о 10:58:42, перебуваючи на 331 км а/д Івано-Франківськ-Тернопіль перед с. Велика Березовиця, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf д.н НОМЕР_1 ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 73 км/год. При цьому перевищив максимально допустиму швидкість руху на автодорозі з окремими проїзними частинами на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості TruCam TC 000532 (а.с.7).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі від 15 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Зі змісту спірної постанови слідує, що 26 вересня 2022 року о 10:58:42, перебуваючи на 331 км а/д Івано-Франківськ-Тернопіль перед с. Велика Березовиця, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf д.н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 73 км/год. При цьому перевищив максимально допустиму швидкість руху на автодорозі з окремими проїзними частинами на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР.

На підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, представник відповідача долучив до відзиву на позовну заяву фотозображення, що зроблені за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam LTI 20/20 № TC 000532 (а.с.35-36).

Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву письмові докази підтверджують, що TruCAM TC 000532. «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ» отримав сертифікат відповідності від 29 серпня 2012 року № UA-МІ/ 1-2903-2012, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/24358 чинний до 01 грудня 2022 року. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року№ 04/02/03-3008 (а.с.37-45).

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи скаржника про те, що вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини, оскільки в розглядуваному випадку швидкість руху автомобіля позивача зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному. При цьому, приписи ч.2 ст.40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Стосовно дотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, при якому протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа може винести постанову в справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП на місці вчинення правопорушення.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова складена 30 вересня 2022 року інспектором 1 роти батальйону патрульної поліції в Тернопільській області капралом поліції Горошко В.В. за адресою Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (вул. Котляревського, 2, м. Тернопіль) (а.с.7).

У позовній заяві позивачем зазначено, що після ознайомлення із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, ним заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю скористатись правовою допомогою адвоката з метою виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Також вказано, що його було усно повідомлено про задоволення його клопотання, проте письмового повідомлення про дату розгляді справи йому вручено не було.

Доводи скаржника про те, що позивача було повідомлено щодо перенесення розгляду справи на 30 вересня 2022 року на місці вчинення правопорушення є необгрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, у матеріалах справи такі докази також відсутні.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що на підставі усного клопотання ОСОБА_1 , справа не була розглянута на місці зупинки транспортного засобу саме 26 вересня 2022 року, а була відкладена для розгляду на іншу дату, оскільки позивач виявив бажання скористатися правовою допомогою адвоката.

Позивачем до позовної заяви долучено повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції № 5449/41/33-2022 від 26 вересня 2022 року на ім`я ОСОБА_1 . У ньому вказано, що для розгляду вчиненого адміністративного правопорушення йому необхідно з`явитись 30 вересня 2022 року о 08 год. 30 хв. до підрозділу патрульної поліції за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, кімната 1 до ОСОБА_2 . Також зазначено, що у разі його неприбуття та відсутності клопотання про відкладення розгляду справи, справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься відповідно до вимог ст. 268 КУпАП (а.с.10).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в графі «повідомлення одержав» відсутні дата та підпис позивача.

Позивачем у позовній заяві від 17 жовтня 2022 року вказано, що вищезазначене повідомлення про запрошення на 30 вересня 2022 року до підрозділу патрульної поліції для розгляду адміністративної справи було доставлено 05 жовтня 2022 року за місцем його реєстрації в с. Кричка Івано-Франківського району Івано-Франківської області, що підтверджується номером трекінгу «Укрпошти» № 830.

Згідно з відстеженням поштового відправлення «Укрпошти» за номером № 830 05 жовтня 2022 року поштове відправлення відправлено із сортувального центру м. Івано-Франківськ та цього ж дня надійшло у поштове відділення с. Кричка, поштовий індекс 77744 (а.с.12).

Скаржником в апеляційній скарзі вказано, що ним виконано обов`язок щодо повідомлення позивача, оскільки повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції було зареєстроване 26 вересня 2022 року та того ж дня отримано поштовим відділенням Тернопіль-3.

Колегія суддів зазначає, що сам факт надіслання позивачу вищевказаного повідомлення не може вважатись доказом його отримання та належного повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, безпідставними є доводи Управління патрульної поліції у Тернопільській області про умисне уникнення позивачем від отримання поштового повідомлення, при цьому суду не надано доказів такого умисного уникнення позивача від отримання поштового повідомлення,

Із вищенаведеного слідує, що позивачем отримано повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції № 5449/41/33-2022 від 26 вересня 2022 року лише 05 жовтня 2022 року, отже, розгляд справи та прийняття оскаржуваної постанови відбулись без належного та вчасного повідомлення позивача, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості надати докази на спростування своєї винуватості та залучити до участі у розгляді справи адвоката.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такими діями інспектор порушив права ОСОБА_1 , як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 листопада 2019 року у справі № 522/22180/16-а, від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що порушення вимог та прав гарантованих ст. 268 КУпАП позбавило позивача можливості брати участь у розгляді його справи, надати докази своєї невинуватості та права на захист, внаслідок чого залишилися нез`ясованими усі обставини справи про адміністративне правопорушення та не встановленого його склад.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАР № 0595871 від 30 вересня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн та закриття провадження у справі, оскільки відповідачем не було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП при розгляді справи та не доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2022 року у справі № 603/424/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.