Справа № 420/18624/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії?

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 включно; зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ( АДРЕСА_1 ) сплатити на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 включно із розрахунку середньоденного заробітку 904,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з 10.12.2016 по 21.12.2021 в органах Державної прикордонної служби України, в тому числі у НОМЕР_1 прикордонному загоні ( АДРЕСА_1 ) та з 21.12.2021 звільнений з військової служби. Під час проходження служби та під час звільнення йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся за судовим захистом. На виконання судового рішення від 03.10.2022 № 420/10518/22 відповідачем було 28.10.2022 виплачено 2402,86 грн, а 14.11.2022 43802,06 грн. Таким чином, відповідачем затримано розрахунок при звільненні з 22.12.2021 по 14.11.2022. Отже, позивач має право у відповідності до ст. 117 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 включно із розрахунку середньоденного заробітку 904,30 грн.

Ухвалою судді від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.01.2023 до суду від НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що обов`язок розрахувати особу, звільнену з військової служби за всіма належними їй на день звільнення видами матеріального та грошового забезпечення виникає у відповідача лише щодо за видами матеріального та грошового забезпечення, до якого не відноситься одноразова грошова допомога при звільнення та перерахована за рішенням суду індексація грошового забезпечення. Вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Також грошове забезпечення осіб, що проходять військову службу в Державній прикордонній службі не є заробітною платою, отже застосування ст. 117 КЗпП України є безпідставним.

17.01.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується лише норма, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому до них необхідно застосовувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117, так як трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у періоді з 10.12.2016 по 21.12.2021 проходив військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби України, у тому числі у періоді з 21.12.2016 по 10.01.2020 в ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.01.2020 по 21.12.2021 у НОМЕР_1 прикордонному загоні.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.12.2021 №634-ОС ОСОБА_1 , звільненого в запас наказом голови Державної прикордонної служби України від 10.12.2021 №1264-ос (у зв`язку з закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення та відповідно до вказаного наказу, позивачу визначено до виплати та виплачено: одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років в сумі 57 395,00 грн; грошову компенсацію за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій 64 282,40 грн.

При цьому, до складових одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років та грошової компенсації за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій не включено індексацію грошового забезпечення, яка у грудні 2021 року складала 381,52 грн. Також у період грудень 2016 року - лютий 2018 року виплачувалась індексація грошового забезпечення із визначенням базового місяця грудень 2016 року, січень 2018.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 у справі № 420/10518/22, яке набрало законної сили 16.01.2023, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, третя особа на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії:

визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.12.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - грудень 2016, січень 2018 р.;

зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21.12.2016 по 28.02.2018 враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати;

визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нездійснення нового розрахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби з урахування індексації грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплаченої суми;

визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нездійснення нового розрахунку та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористанні 84 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;

зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористанні 84 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 у справі № 420/10518/22 відповідачем НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України 28.10.2022 виплачено на користь ОСОБА_1 2402,86 грн, а 14.11.2022 43802,06 грн.

Зважаючи на те, що позивач має право у відповідності до ст. 117 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню за період жовтень-листопад 2021 р., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд зауважує, що 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Разом з цим, на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду Закон №2352-IX не набрав чинності, тому у даному випадку належить застосовувати положення статті 117 КЗпП України у редакції станом до 19.07.2022.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, є обґрунтованими позовні вимоги про протиправність такої бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 21.12.2021 по 14.11.2022.

Щодо належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, суд враховує наступне.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У ході розгляду даної справи встановлено, що при звільненні позивачу не доплачено виплачено 46204,92 грн, які в подальшому було виплачено на виконання судового рішення: строк затримки виплати суми 2402,86 грн за період з 22.12.2021 по 28.10.2022 - 310 днів затримки; строк затримки виплати суми 43802,06 грн за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 327 днів затримки.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення з січня 2021 р. по грудень 2021 р., ОСОБА_1 в жовтні 2021 р. отримав 2781,36 грн, в листопаді 2021 р. 27581,36 грн, отже середньоденний заробіток позивача складає 904,30 грн ((27581,36 +27581,36) / 61).

Таким чином, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.12.2021 по 28.10.2022 складає 280333 грн, а за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 295706,10 грн

При цьому при звільненні позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 57395 грн; грошову компенсацію за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій 64282,40 грн; компенсацію за неотримане речове майно 38354,91 грн.

Таким чином, належна до виплати сума (з урахуванням відновленого в судовому порядку порушеного права) складає 206237,23 грн.

Отже співвідношення недоплачених позивачу сум до належних до сплати за період з 22.12.2021 по 28.10.2022 становить 1,16% (відсоток невиплаченої суми 2402,86 грн відносно повної належної до виплати суми), а з 22.12.2021 по 14.11.2022 21,23% (відсоток невиплаченої суми 43802,06 відносно повної належної до виплати суми).

Виходячи з принципу пропорційності, за період з 22.12.2021 по 28.10.2022 сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає 3251,86 грн (1,16% від 280333 грн), а за період 22.12.2021 по 14.11.2022 62778,40 грн (21,23% від 295 706,10 грн), а всього 66030,26 грн.

У постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20 Верховний Суд дійшов висновку щодо необхідності дотримання принципу пропорційності під час обрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак, суд вважає за необхідне, з урахуванням судової практики Верховного Суду, задовольнити позовні вимоги та застосувати належний і пропорційний в спірних правовідносинах спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2021 по 28.10.2022 - 3251,86 грн (1,16% від 280333 грн), а за період 22.12.2021 по 14.11.2022 62778,40 грн (21,23% від 295 706,10 грн), а всього 66030,26 грн

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_3 (в/ч. 20197); ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 включно.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ( АДРЕСА_1 ) сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 22.12.2021 по 14.11.2022 включно в загальному розмірі 66030,26 грн (шістдесят шість тисяч тридцять гривень 26 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк