Справа № 160/20576/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» до Дніпровської митниці, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У відповідності до пояснень до УКТЗЕД, які діють з 14.07.2020 та побудовані на основі Пояснень до ГС версії 2017, Комбінованої номенклатури Європейського Союзу і затверджені наказом Держмитслужби від 14.07.2020 № 256, товар «смакоароматична добавка, порошкоподібний ароматизатор сир SC439651» містить сіль (хлорид натрію) та підсилювач смаку (глутамат натрію), які використовуються в якості смакової добавки з приправами для покращення смаку харчових продуктів та відповідно до складу і призначення розглядаються як смакові добавки товарної позиції 2103 УКТЗЕД.
31.01.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив Дніпровської митниці є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
03.02.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях, обставин та фактів, які відбулись під час визначення митницею коду товару.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
08.04.2016 року між ПрАТ «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (Покупець) та компанією International Flavors&Fragrances I.F.F., Нідерланди (Продавець) укладено Контракт №080416, відповідно до якого Продавець зобов`язується виробляти та передавати, а Покупець приймати та оплачувати ароматизатори для власного виробництва екструзійної продукції в асортименті, що іменується далі «Товар» на умовах, викладених в Контракті (п.1).
За положеннями п.2 Контракту найменування Товару, ціна, умови поставки Товару зазначаються в Додатках, які є невід`ємною частиною Контракту. Загальна сума Контракту складає 400 000,00 Евро.
Вважаючи рішення митниці по визначенню коду товару протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МК України).
Частиною першою статті 67 Митного кодексу України встановлено, що Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.
Відповідно до частини першої статті 68 Митного кодексу України ведення УКТЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.
Відповідно до частини другої статті 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.
Пунктом 2 Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. N 428, закріплено, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України", що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності, зокрема:опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу; відомостей про товар та коду товару згідно з УКТЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу.
Отже, саме характеристики товару є визначальними для класифікації товару відповідно до УКТЗЕД.
Класифікація товарних позицій 2103 та 2106, відносно яких виник цей спір, здійснюється у Розділі IV "Готові харчові; алкогольні та безалкогольні напої і оцет; тютюн та його замінники" та групі 21 "Різні харчові продукти".
До товарної позиції 2103 віднесені продукти для приготування соусів та готові соуси; смакові добавки та приправи змішані; порошок гірчиці та готова гірчиця: - інші; - інші код 2103 90 90 00 .
Відповідно до опису п. (А) Пояснень до товарної позиції «Продукти для приготування соусів і готові соуси; смакові добавки та приправи змішані», до цієї товарної позиції включаються готові продукти, зазвичай з сильно вираженими властивостями прянощів, використовувані для ароматизації деяких страв (мяса, риби, салатів і т.д.) і приготовлені з різних інгредієнтів (яєць, овочів, мяса, плодів, борошна, крохмалю, олії, оцту, цукру, спецій, гірчиці, ароматизувальних речовин і т.д.). Соуси бувають зазвичай в рідкому вигляді, а готові продукти для приготування соусів мають вигляд порошку, до якого потрібно додати лише молоко, воду і т.д., щоб одержати соус.
Соуси зазвичай додають в їжу як під час приготування, так і при подачі на стіл. Соуси забезпечують смак або аромат, вологість і контрастують з їжею за консистенцією і кольором. Вони можуть також служити середовищем, в яке поміщують їжу, наприклад, курча під білим соусом. Рідкі приправи (соєвий соус, соус із стручкового перцю, рибний соус) використовуються як інгредієнти під час приготування їжі і як приправи за столом.
До цієї товарної позиції також включаються деякі продукти для приготування соусів на основі овочів або плодів, які являють собою рідини, емульсії чи суспензії та іноді містять видимі неозброєним оком шматочки овочів або плодів. Ці продукти для приготування соусів відрізняються від приготовлених або консервованих овочів або плодів групи 20 тим, що вони використовуються як соуси, тобто як приправа до їжі або в приготуванні деяких страв, але самі по собі не призначені для використання в якості страви.
Прикладами продуктів, що відносяться до цієї товарної позиції, є: майонез, заправки для салатів, Bearnaise, bolognaise (що складаються з рубленого мяса, томатного пюре, спецій і т.д.), соєвий соус, грибний соус, вустерський соус (зазвичай приготовлений на основі густого соєвого соусу, настою спецій в оцті, з добавкою солі, цукру, карамельного колера та гірчиці), томатний кетчуп (продукт, приготовлений з томатного пюре, цукру, оцту, солі та спецій) та інші томатні соуси, селерова сіль (суміш кухонної солі з дрібно меленим насінням селери), деякі суміші прянощів для приготування ковбаси та продукти групи 22 (крім продуктів товарної позиції 2209), приготовлені для кулінарних цілей і тим самим непридатні для вживання як напої (наприклад, кулінарні вина та кулінарний коньяк (Cognac).
Водночас, позивачем при митному оформленні та до матеріалів справи надані сертифікати аналізу, митного коду, а також інформаційні листи від виробника, відповідно до яких імпортовані порошкоподібні ароматизатори відповідає основним нормам та вимогам нормативних документів Євросоюзу до ароматизаторів, які використовуються у харчовій промисловості. Ця продукція не призначена та не придатна для безпосереднього використання в їжу, продукція призначена виключно для промислового використання в харчовій промисловості, а саме, для виробництва снеків, сухариків, кондитерських виробів, сухих сніданків, харчових концентратів. Ароматизатори компанії I.F.F. (Нідерланди) не призначені для прямого продажу населенню та рознічного продажу.
Вищевказані ароматизатори не є готовим продуктом, призначеним для використання та продажу населенню, та ні за яких умов не можуть бути використані в цих цілях через їх високу концентрацію.
Натомість, у Поясненнях до товарної позиції 2106 УКТЗЕД «Харчові продукти, в іншому місці не зазначені» групи 21 «Різні харчові продукти» вказано, що за умови, що зазначені продукти не включаються до жодної іншої товарної позиції УКТЗЕД, до цієї товарної позиції входять, зокрема, продукти, які повністю чи частково складаються з харчових продуктів, використовуваних для приготування напоїв, або харчових продуктів, готових для вживання в їжу. До цієї товарної позиції включаються готові продукти, що складаються з суміші хімічних препаратів (органічних кислот, солей кальцію і т.д.) з харчовими продуктами (борошном, цукром, сухим молоком і т.д.) для додання в готові продукти або як інгредієнти, або для поліпшення деяких їхніх властивостей (зовнішнього вигляду, збережуваності і т.д.).
У відповідності до Правил класифікації товарів 3 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, у разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:
(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;
(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;
(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.
Отже, в даному випадку, навіть за наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо класифікації даного товару, він повинен був керуватися правилом 3 (с) Основних правил інтерпретації УКТЗЕД - шляхом віднесення його в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються (а отже, як 2106 90 98 90 товарної позиції 2106).
При прийнятті рішення, суд враховує, що відповідно до інформації, наданої виробником товару International Flavors&Fragrances I.F.F., а також відповідно до висновку митної лабораторії, ароматизатори не містять «прянощів та різних інгредієнтів (яєць, овочів, м`яса, плодів)». Також виробник наголошує на тому, що такі добавки використовуються виключно для промислового застосування, не є готовим продуктом та не призначені для продажу або споживання населенням ні за яких умов, у зв`язку з їх високим дозуванням. Виробництво ароматизаторів здійснюється відповідно до директив ЄС 1334/2008, 178/2002, якими регламентується застосування ароматизаторів у харчовій промисловості. Стаття 3 Регламенту № 1334/2008 надає наступну дефініцію «смакоароматичним добавкам» - це продукти не призначені для споживання як такі, які додаються до смакових продуктів з метою надання чи зміни аромату та/або смаку.
Це підтверджується наступними документами: рецептурою від 14.08.2018 року та 29.03.2019 року; сертифікат походження №V08442613 від 20.07.2022 року; сертифікатом митного коду від 01.08.2022 року; сертифікатами аналізу та якості від 20.07.2022 року; лист про загальний склад від 11.01.2022 року.
У «Поясненнях до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності`до Групи 38 чітко визначено, що суміш хімічних речовин із харчовими продуктамиабо іншими поживними речовинами, що використовуються у виготовленні продуктівхарчування переважно товарна позиція 2106 та до Групи 21, де до товарної позиції 2106включаються готові суміші, що складаються з суміші хімічних препаратів (органічнихкислот, солей кальцію і т.д.) з харчовими продуктами (борошном, цукром, сухим молоком і т.д.) для додання в готові продукти або як інгредієнти, або для поліпшення деяких їхніх властивостей (зовнішнього вигляду, збережуваності).
Разом з цим, суд враховує, що позивачем неодноразово імпортувались ідентичні товари за контрактами, укладеними між приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» та компанією International International Flavors&Fragrances I.F.F. (Королівство Нідерландів), що підтверджується ідентичними висновками митниці, листами продавця товару та товаросупровідною документацією, проте, Дніпропетровська митниця ДФС, керуючись тими самими листами ДФС, що вже були предметом судового дослідження, та незважаючи на наявність чинних судових рішень, прийнятих щодо класифікації ідентичного товару, віднесла імпортований позивачем товар до товарної позиції 2103.
З матеріалів справи вбачається, що відповідними судовими рішеннями у справі №826/6438/15, №804/3201/16, №826/5835/18, які набрали законної сили, встановлено, що товар «ароматизатор гриб» за характеристиками не відповідає коду 2103, а за визначальними характеристиками відповідає коду 2106 90 98 90.
При вирішенні спору, окрім наведених вище обставин, суд враховує, що визначальним для класифікації є призначення товару - для використання в промисловому виробництві харчових продуктів, концентратів, снеків, та неможливість його вживання населенням та рознічного продажу.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
При визначенні порядку обчислення розміру судового збору, який підлягає сплаті у даній справі, суддя враховує, що окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для зміни майнового стану фізичної чи юридичної особи. Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно і вимоги до суду щодо оскарження такого рішення спрямовані на захист порушеного права в публічно-правових відносинах саме з метою збереження належного особі майна.
Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року становить 2 481,00 гривень.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач вважає, що судовий збір за подання позовної заяви становить 3954,56 грн.
Однак, враховуючи викладене вище, суд вказує, що позовні вимоги цього позову є немайновими та виходячи із змісту спірного рішення про визначення коду товарів ціна цього позову складає 2481,00 грн.
А тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI позивач мав сплати судовий збір у розмірі 2481,00 грн.
Таким чином, суд доходить висновку, що сума 1 473,56 грн. є надміру сплаченою.
З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 2481,00 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський