Справа № 380/1063/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1063/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2), у якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача-2 № 90 від 28.11.2022 щодо відмови позивачці в перерахунку пенсії;

- зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву позивачки від 22.11.2022 про перерахунок пенсії згідно висновків суду та зарахувати з 22.11.2022 позивачці до страхового стажу періоди її роботи з 06.05.1991 до 31.08.2000 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду з 06.05.1991 до 31.08.2000, оскільки трудова книжка позивачки містить виправлення. Вважає, що працівник не може відповідача за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним, відтак звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 19.01.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9099 від 08.02.2023), в якому проти позову заперечив. Зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто за принципом екстериторіальності заяву позивачки про перерахунок її пенсії та прийнято рішення № 90 від 28.11.2022 про відмову у перерахунку пенсії за віком. Вказав, що обчислення стажу є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, в тому підміна судом повноважень суб`єкта владних повноважень є втручання в повноваження органів Пенсійного фонду. Зазначив, що страховий стаж позивачки становить 22 роки 00 місяців 16 днів, в тому числі додатковий стаж (з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку) 09 років 00 місяців 07 днів. Повідомив, що при вивченні поданих позивачкою документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 06.05.1991 по 31.08.2000 у Сокальському міжгосподарському тепличному комбінаті згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 07.06.1978. Зокрема у записів № 9 вказаної книжки містяться виправлення у даті прийняття на роботу. Для зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу та здійснення перерахунку пенсії слід надати підтверджуючі документи, які містять відомості про періоди роботи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 надіслав на адресу суду відзив (вх. № 10209 від 14.02.2023) у якому також проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 06.05.1991 по 31.08.2000 оскільки про оформленні трудової книжки порушені вимоги щодо її заповнення. При цьому, відповідач-2 зазначив, що при наявності неточностей у записі в трудовій книжці, такі слід виправити, про що здійснити відповідний запис. Водночас відсутність належного виправлення неточностей у записі № 9 трудової книжки позивачки, на думку відповідача-2, не погоджує виникнення права у позивачки на зарахування спірного стажу. Просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2012, що підтверджується листом відповідача від 24.11.2021 № 1300-5903-8/106691. Страховий стаж позивачки становить 22 роки 00 місяців 16 днів, в тому числі додатковий стаж (з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку) 09 років 00 місяців 07 днів.

Зі змісту листа відповідача від 24.11.2021 № 1300-5903-8/106691 також слідує, що період роботи позивачки не зараховано до стажу оскільки в записах трудової книжки містяться виправлення в даті прийняття на роботу.

Архівним відділом Червоноградської РДА Львівської області видано позивачці архівну довідку № 514/07-05 від 25.11.2021 про відомості заробітної плати позивачки за 1998 рік.

Відповідно до архівної довідки № 68/07-05 від 04.02.2021, виданої Архівним відділом Червоноградської РДА Львівської області, позивачка звільнена з ВАТ «Сокальський тепличний комбінат» з 31.08.2000. Вказана довідка також містить інформацію про те, що книг нарахування заробітної плати працівниками Сокальського тепличного комбінату за 1991-1997, 1999 рік, а також книг наказів з кадрових питань (особового складу) за 1991-1998 роки та належного акту передачі в архівному відділі не виявлено.

Із інформаційного листа-відповіді Державного архіву Львівської області № 352/01-36вих від 26.01.2022 слідує, що документи ВАТ «Сокальський тепличний комбінат» в Державний архів Львівської області на зберігання не надходили, тому підтвердити стаж праці позивачки за період з 06.05.1991 по 19.01.2001 неможливо.

З відомостей трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 слідує, що позивачку з 08.06.1989 прийнято на роботу маляром 1-го розряду у Сокальське кооперативно-державне районне будівельно-монтажне об`єднання «Райагробуд» Львівського облагробуду (запис № 7). Відповідно до запису № 8, позивачку з 30.05.1991 звільнено з роботи по ст. 38 КЗпП УССР за власним бажанням (наказ № 41 від 29.05.1991).

Згідно з записом № 9, позивачку з 06.05.1991 прийнято завідуючою складом у Сокальський міжгосподарський тепличний комбінат (наказ № 40-Б від 03.06.1991).

З матеріалів трудової книжки також слідує, що 01.08.1995 Сокальський міжгосподарський тепличний комбінат перейменовано в ВАТ «Сокальський тепличний комбінат».

Відповідно до запису № 10 трудової книжки, позивачку з 31.08.2000 звільнено з роботи згідно з ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Головного управління ПФУ у Київській області № 90 від 28.11.2022 відмовлено позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 06.05.1991 по 31.08.2000 оскільки, в запису № 9 дата зарахування містить виправлення.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи, що у неї є право на зарахування спірного періоду до страхового стажу, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі-Закон України № 1058-ІV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наявними матеріалами справи підтверджується те, що позивачці призначено пенсію по інвалідності, однак не зараховано до стажу роботи період роботи з 06.05.1991 по 31.08.2000.

При цьому судом встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1978, в трудовій книжці відображений спірний період роботи, який не зарахований Пенсійним фондом до страхового стажу позивача, а саме: згідно з записом № 9, позивачку з 06.05.1991 прийнято завідуючою складом у Сокальський міжгосподарський тепличний комбінат (наказ № 40-Б від 03.06.1991); відповідно до запису № 10 трудової книжки, позивачку з 31.08.2000 звільнено з роботи згідно з ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, які засвідчені роботодавцем, при цьому суд погоджується, що у вказаних записах допущено неточності.

Разом з тим, суд зазначає таке.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У відповідності до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Судом встановлено, що позивачка вчиняла дії, спрямовані на отримання додаткових документів для підтвердження періоду роботи в Сокальському тепличному комбінаті.

Разом з тим, відповідно до архівної довідки № 68/07-05 від 04.02.2021, виданої Архівним відділом Червоноградської РДА Львівської області, позивачка звільнена з ВАТ «Сокальський тепличний комбінат» з 31.08.2000. Вказана довідка також містить інформацію про те, що книг нарахування заробітної плати працівниками Сокальського тепличного комбінату за 1991-1997, 1999 рік, а також книг наказів з кадрових питань (особового складу) за 1991-1998 роки та належного акту передачі в архівному відділі не виявлено.

Із інформаційного листа-відповіді Державного архіву Львівської області № 352/01-36вих від 26.01.2022 слідує, що документи ВАТ «Сокальський тепличний комбінат» в Державний архів Львівської області на зберігання не надходили, тому підтвердити стаж праці позивачки за період з 06.05.1991 по 19.01.2001 неможливо.

Суд зазначає, що зазначена відділом архівом дата звільнення позивачки співпадає із датою звільнення ОСОБА_1 , яка зазначена в її трудовій книжці. Крім того, в матеріалах справи наявна копія наказу № 20 від 31.08.2000 про звільнення позивачки з роботи. Дата та номер наказу також співпадають із зазначеними в трудовій книжці датою та номером наказу про звільнення.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. При цьому, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що неточності, наявні у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ускладнюють правильне обчислення страхового стажу.

При цьому, наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт роботи позивачки у Сокальському тепличному комбінаті.

Відтак суд дійшов висновку, що період роботи у Сокальському тепличному комбінаті, виходячи з дати та номеру наказу про прийняття позивачки на роботу, тобто, з 03.06.1991 по 31.08.2000 підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи ОСОБА_1

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи позивачки. Водночас, такі докази надані позивачкою.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови у зарахуванні позивачці періоду роботи з 03.06.1991 по 31.08.2000 до страхового стажу ОСОБА_1 . Відтак, з огляду на вказані висновки суду про необхідність зарахування позивачці періоду роботи позивачки лише з 03.06.1991 по 31.08.2000 до страхового стажу, вимоги позивачки про зарахування періоду з 06.05.1991 по 02.06.1991 включно задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про необхідність їх задоволенні шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача-2 № 90 від 28.11.2022 щодо відмови позивачці в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду її роботи з 03.06.1991 до 31.08.2000 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивачки від 22.11.2022 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення суду.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат нею не надано, відтак такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (80080 Львівська область Червоноградський район с. Комарів; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код за ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500 Київська область м. Фастів вул. Саєнка Андрія 10; код за ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 90 від 28.11.2022.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 03.06.1991 по 30.08.2000 до страхового стажу.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2022 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення суду.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур