Справа № 340/5118/22
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 340/5118/22
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022р. по справі за адміністративним позовом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022р. Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області звернулась в суд із адміністративним позовом до ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022р. №03.01-5561 ВП №69054199, (вх.№2374/02-07 від 25.10.2022р.);

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.05.2022р. ВП №69054199;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. про стягнення виконавчого збору від 19.05.2022р. ВП №69054199;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. про накладення штрафу від 19.10.2022р. ВП №69054199.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.01.2022р. по справі №340/8776/21 визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області №268-VІІІ від 12.10.2021р., та зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01.003:5041), площею 1,7411 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області.

19.05.2022р. ВПВР УЗПВПР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. на підставі вказаного рішення суду прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69054199, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

В подальшому, 19.10.2022р. відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу.

Позивач не погоджується із вказаними постанови, вважає їх протиправними та незаконними, оскільки вони прийнятті в порушення норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УЗВПР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 19.10.2022р. ВП №69054199 про накладення на Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області штрафу у розмірі 5 100грн..

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області судові витрати у розмірі 2 481грн..

В апеляційній скарзі Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати в частині відмови та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення судового збору.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області без задоволення, а скаргу ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити, скасувавши рішення суду в частині стягнення судового збору, в іншій частині рішення залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, а постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ґрунтується виключно на протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим підстави для їх скасування відсутні.

Що стосується постанови про накладення штрафу, то суд виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена 20.10.2022р. та отримана позивачем 25.10.2022р., при цьому постанова про накладення штрафу прийнята 19.10.2022р., тобто до направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про її протиправність.

Також, суд першої інстанції вирішив питання стосовно судових витрат, стягнувши з ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області судовий збір у розмірі 2 481грн..

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує в частині стягнення судових витрат та приймає в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення залишається без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.01.2022р. по справі №340/8776/21, яке набрало законної сили 15.02.2022р., задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області. Визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області №268-VIIІ від 12.10.2021р.. Зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:5041), площею 1,7411 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (рішення в ЄДРСР №102962902).

24.03.2022р. Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №340/8776.

19.05.2022р. головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69054199 за виконавчим листом Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/8776 від 24.03.2022р. (а.с.13). Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з моменту винесення постанови.

Цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 26 000грн..

19.05.2022р. головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №69054199, якою визначено суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269грн. (а.с.16-17).

19.05.2022р. головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №69054199, якою стягнуто з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області виконавчий збір в розмірі 26 000грн. (а.с.18).

19.10.2022р. постановою головного державного виконавця ВПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. за невиконання рішення суду на позивача було накладено штраф у розмірі 5 100грн. (а.с.19-20).

27.10.2022р., на вимогу державного виконавця від 19.10.2022р., Таїровською селищною радою листом повідомлено відповідача про неможливість виконання рішення суду, пославшись на п.п.5 п.27 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із оскаржуваними постановами відповідача, Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області звернулась в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013р., звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч.2,4 ст.372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» за №1404-VIII від 2.06.2016р. (надалі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Приписами ч.1 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

У відповідності до ч.3 ст.27 вказаного Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абз.1 ч.4 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження»).

За правилами до ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Приписами ст.42 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012р. №512/5 (далі Інструкція №512/5), витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Згідно з ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 вказаної статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Правилами ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області оскаржено постанови головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щеглової Є.В.:

- про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022р. №03.01-5561 ВП №69054199;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.05.2022р. ВП №69054199;

- про стягнення виконавчого збору від 19.05.2022р. ВП №69054199;

- про накладення штрафу від 19.10.2022р. ВП №69054199.

Доводи апеляційною скарги Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області зводяться до незгоди із висновками суду щодо постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування доводів щодо незгоди із оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022р. №03.01-5561 ВП №69054199 апелянт посилається на п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, п.п.5 п.27 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Також, апелянт посилається на порушення строків направлення виконавчого документа, як на підставі його скасування.

Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що запроваджені вищенаведеною нормою заходи щодо заборони передачі земельних ділянок у власність мають тимчасовий характер, оскільки пов`язані із вжитими законодавцем заходами на період воєнного стану в Україні, а тому не можуть бути підставою для повернення виконавчого документа у розумінні п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що вказані обставини можуть свідчити про поважну причину невиконання боржником судового рішення, а також можуть бути підставою для звернення до суду, що видав виконавчий документ, із заявою про відстрочення виконання рішення суду, однак ніяк не підставою для повернення виконавчого документа.

Що стосується посилань апелянта на порушення строків направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій регламентуються ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження».

Абзацами 6,7 зазначеної статті передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Отже, порушення строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для її скасування.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що підстави, на які посилається апелянт для визнання незаконною постанови про відкриття виконавчого провадження є помилковими та безпідставними, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується доводів апелянта стосовно визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, то апеляційний суд зазначає, що вказані постанови державного виконавця є похідними та пов`язаними з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, доводи апелянта з приводи підстав для скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ґрунтуються виключно на протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022р. ВП №69054199.

Жодних інших доводів з приводу незгоди із розміром мінімальних витрат виконавчого провадження та розміру виконавчого збору ані адміністративний позов, ані апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність постанов про стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022р. №03.01-5561 ВП №69054199, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.05.2022р. ВП №69054199, про стягнення виконавчого збору від 19.05.2022р. ВП №69054199.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про обґрунтованість стягнення сплаченої суми судового збору із відповідача, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що суд першої інстанції прийняв рішення на користь сторони, яка є суб`єктом владних повноважень, то у силу ст.2 ст.139 КАС України з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, судова колегія вважає, що позовна вимога Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо стягнення із ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сплаченого судового збору є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасування судового рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,317,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022р. скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області судових витрат у розмірі 2 481грн..

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло