Справа № 320/6826/22
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Київ № 320/6826/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння ПФУ в Рівненській області, Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управляння ПФУ в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач-2), в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення відповідача-1 від 6 червня 2022 р. за №51;

- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за вислугу років з 1 червня 2022 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає, що має право на пенсію на пільгових умовах у відповідності до вимог пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівник охорони здоров`я, який має вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії. У зв`язку з цим позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії. Проте, рішенням відповідача-1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у трудовій книжці відсутній запис про звільнення з посади працівника охорони здоров`я, яка дає право на пенсію за вислугу років. Стверджує, що нею надано наказ про звільнення, проте, вказаний наказ про звільнення не був врахований через те, що його видано медичним закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

19 жовтня 2022 р. від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав. Зазначає, що відповідно до вимог статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, працівникам, зазначеним у переліку, пенсію за вислугу років призначають за умови звільнення з роботи за спеціальністю, яка дає право на таку пенсію. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Страховий стаж позивача становить 27 років 8 місяців 1 день. Стверджує, що згідно запису № 11 трудової книжки НОМЕР_1 позивач на час звернення за призначенням пенсії працює на посаді працівника охорони здоров`я, яка дає право на пенсію за вислугу років. Таким чином, відповідачем прийнято правомірне рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки позивач працює на посаді працівника охорони здоров`я, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідач-2, належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою.

1 червня 2022 р. позивач звернулася до Ірпінського управління Головного управління ПФУ у Київській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за вислугою років.

Позивач вважає, що має право на пенсію на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівник охорони здоров`я, який має вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 р. № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності (незалежно від місця реєстрації заявника) визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

6 червня 2022 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було розглянуто заяву та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №51. Згідно із спірним рішенням позивачці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця працює на посаді працівника охорони здоров`я, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Цим рішенням визначено, що страховий стаж позивачки становить 27 років 8 місяців 1 день.

Згідно з наявною у справі копією трудової книжки позивача у п. 11 цієї трудової книжки є запис про те, що позивачка із 1 січня 2020 р. переведена в тому самому відділенні акушеркою стаціонару. Разом з тим, будь-яких записів про звільнення позивача із займаної посади в трудовій книжці немає. Отже, згідно з трудовою книжкою, позивачка є особою, що на час звернення до органу ПФУ працює у вказаному медичному закладі.

На підтвердження факту звільнення з роботи позивачем було подано до органу ПФУ Наказ від 26 квітня 2022 р. №11-к «Государственное учреждение «Стахановський родильный дом» (мовою оригіналу), виданий нелегітимними окупаційними органами влади на тимчасово окупованих територіях України про звільнення позивачки з роботи за власним бажанням.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. №1788-XII далі - Закон №1788-XII) встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до вимог пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (тобто на 11 жовтня 2017 р.), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення.

Згідно з вимогами пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорон здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 (зі змінами), станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.

Суд зазначає, що відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII працівникам із зазначеного у переліку, пенсії за вислугу років призначаються за умови звільнення з роботи за спеціальністю, яка дає право на таку пенсію.

Згідно із ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, у якій має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як встановлено судом позивач працювала на різних посадах у закладах охорони здоров`я з 1 жовтня 1987 р. по 28 лютого 2022 р., що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 . Згідно із записами в трудовій книжці позивач має загальний трудовий стаж роботи в закладах охорони та соціального захисту станом на 1 червня 2022 р. - 27 років 8 місяців та 1 день. Указана обставина також підтверджується відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, судом з оскаржуваного рішення встановлено, що відповідачем-1 в якості підстави для відмови зазначено наступне: відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» оскільки заявниця працює на посаді працівника охорони здоров`я, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, спір фактично полягає у тому, що відповідно до запису у трудовій книжці позивач на час звернення за призначенням пенсії не звільнений з роботи і є працюючою особою, оскільки запис про звільнення у трудовій книжці відсутній.

Судом дійсно встановлено, що у трудовій книжці позивача будь-яких записів про звільнення із займаної посади немає. У зв`язку з цим позивачкою було подано до органу ПФУ наказ від 26 квітня 2022 р. №11-к, виданий нелегітимними окупаційними органами влади на тимчасово окупованих територіях України про звільнення позивачки з роботи за власним бажанням. Проте, пенсійний орган відмовився взяти цей наказ до уваги через те, що його видано окупаційним закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Судом встановлено, що м. Кадіївка (раніше м. Стаханів) є територією, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №595 Деякіпитання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Оскільки установа у м. Кадіївка (м. Стаханів), якою видано наказ про звільнення, не переміщена з тимчасово неконтрольованої території в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, то вказаний наказ про звільнення, виданий у м. Кадіївка (м. Стаханів), що знаходиться на тимчасово окупованій території України, не може бути врахований при призначенні пенсії позивачу, оскільки його видано незаконним окупаційним органом.

Це означає, що за наведених обставин цей наказ обґрунтовано не міг бути взятий до уваги відповідачем-1 при встановленні і підтвердженні факту звільнення позивача з роботи.

З огляду на видання цього наказу незаконним органом на тимчасово окупованій території України його також не може бути визнано судом допустимим і достовірним доказом у цій справі згідно з приписами статей 74-75 КАС України для підтвердження факту звільнення позивача.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідач, діяв правомірно, не врахувавши при призначенні пенсії позивачу наказу про звільнення, виданого у м. Кадіївка, тобто діяв відповідно до норм чинного законодавства України, правильно застосувавши нормативно-правові акти, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсії та належність документів для перерахунку, і дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відмовляючи у призначенні пенсії позивачу та у неврахуванні наказу про звільнення, виданого на окупованій території незаконними органами, відповідач-1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на визнання судом правомірності рішення відповідача-1 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відсутні підстави для зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за вислугу років з 1 червня 2022 р.

Щодо застосування позивачем обраного способу захисту суд також зазначає про наступне.

Статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року№ 1706-VII (в редакції Закону№ 2220-IX від 21.04.2022) на час звернення позивача до органу ПФУ було врегульовано питання захисту трудових, пенсійних прав внутрішньо переміщених осіб за умови відсутності офіційних відомостей про припинення трудових відносин. Так, частиною 4 цієї статті визначено таке:

Внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення іншого виду зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до законодавства.

Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно допункту 1статті 36,статей 38,39Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.

Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.

Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це:

роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними). У разі якщо у таких осіб не розірвані трудові договори з роботодавцем, що перебуває на непідконтрольній території або щодо якого відсутня інформація про місце перебування, заява зберігається у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на підконтрольній території до моменту деокупації (розблокування) відповідних територій, після чого протягом 7 календарних днів повідомляє роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними);

територіальний орган Пенсійного фонду України;

територіальний орган Державної податкової служби.

Взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем до органу ПФУ надано лише неналежний доказ (вказаний вище наказ), але при цьому позивач не скористався передбаченим ч.4 ст.7 вказаного Закону механізмом розірвання трудових відносин в односторонньому порядку та надання необхідних відомостей до органу ПФУ.

Наведене свідчить, що дії відповідача-1 були правомірними. Право позивача на перерахунок пенсії цими діями не порушено. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення питання щодо судових витрат у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач-1Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, адреса: вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, код ЄДРПОУ - 21084076.

Відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, .

Суддя Журавель В.О.