Справа № 420/19223/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Одеса

23 лютого 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі відповідач) у якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періодів його роботи в Обласній клінічній лікарні лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, в Тарутинській центральній районній лікарні на посаді лікаря-анестезіолога з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки, у Роздільнянській центральній районній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 24.08.1987 по 10.07.1989 роки, в Обласному онкологічному диспансері на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки та у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням), лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки;

- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періоди його роботи в Обласній клінічній лікарні лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, в Тарутинській центральній районній лікарні на посаді лікаря-анестезіолога з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки, у Роздільнянській центральній районній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 24.08.1987 по 10.07.1989 роки, в Обласному онкологічному диспансері на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки та у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням), лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки;

- зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з 18.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 18.09.2022 року ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, яку обчислено виходячи із страхового стажу 41рік 10 місяців 16 днів. Проте відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи в анестезіологічних відділеннях на посаді лікаря анестезіолога в Обласної клінічній лікарні в період з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, в Роздільнянській центральній районній лікарні з 12.08.1986 по 11.08.1987 та з 24.08.1987 по 10.07.1989, Обласному онкологічному диспансері з 20.07.1989 по 10.08.1983р., у Міській клінічній лікарні №10 в період з 01.09.1993 року по 31.12.2003 р. як це передбачено приписами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» про що він дізнався з листа відповідача від 21.12.2022 року. Та через дані дії відповідача йому не було виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 10-ти місячних пенсій в належному розмірі, так як розмір його пенсії занижений.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано до суду відзив у якому просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що щодо періоду з 01.08.1985р по 08.08.1986р. позивачем не надано довідку про перебування у відпустках без збереження заробітної плати; щодо періоду з 12.08.1986 по 11.08.1987р., то позивача працював без зазначення конкретного відділення; щодо періоду з 24.08.1987 по 10.07.1989р. позивач працював без зазначення конкретного відділення; щодо періоду з 20.07.1989 по 18.08.1992 року позивачем не надано уточнюючей довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати; щодо періоду з 01.09.1993 року по 31.12.2003 року то не надано уточнюючу довідку щодо відсутності окремого реанімаційного відділення. Також проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року не має правових підстав оскільки умови обчислення стажу, у тому числі пільговому, після 01 січня 2004 року передбачені приписами ст. 24 Закону Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058- IV), де зазначено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, яке діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Оскільки пенсію позивачці призначено за віком на загальних умовах відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, підстави для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи після 01 січня 2004 року взагалі немає.

Ухвалою суду від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

26.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком до якої додав документи трудову книжку з наступним записами про працю: з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні; з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки на посаді лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки врача анестезіолога Бородянської районної лікарні; з 24.08.1987 по 10.07.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні; з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері; з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради.

З 26.09.2022 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходячи зі страхового стажу 42 років 7 місяців 24 днів (враховано по 30.09.2022р.).

Розмір пенсії позивача згідно протоколу становить 5462,46 грн., з яких розмір пенсії за віком складає 5340,84 грн., доплата за понад нормований стаж (за 7 років) 121,62 грн.

При цьому як вбачається з розрахунку пенсії позивача в колонці «кратність» його стажу напроти усіх періодів роботи стоять одиниці.

Також, при призначенні пенсії позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 54624,60 грн.

14.12.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати відомості щодо правильності обчислення страхового стажу, а саме щодо зарахування його страхового стажу на посаді лікаря-анестезіологічного відділення у подвійному розмірі (а.с.31).

Листом від 21.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що період його роботи не був зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі з 01.08.1985р по 08.08.1986р через відсутність уточнюючої довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати; щодо періоду з 12.08.1986 по 11.08.1987р., працював без зазначення конкретного відділення; щодо періоду з 24.08.1987 по 10.07.1989р. позивач працював без зазначення конкретного відділення; щодо періоду з 20.07.1989 по 18.08.1992 року не надано уточнюючої довідки про перебування у відпустках без збереження заробітної плати; щодо періоду з 01.09.1993 року по 31.12.2003 року то не надано уточнюючу довідку щодо відсутності окремого реанімаційного відділення. Та що підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи у лікарні після 01.01.2004 року у подвійному розмірі не передбачено статтею 24 Закону.

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю пенсійного органу, вважаючи дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини виникли з підстав призначення позивачу пенсії як працівнику закладу охорони здоров`я з урахуванням обчислення страхового стажу в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України №1788-XII).

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-IV) установлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону України №1788-XII, згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Таким чином, Закон України №1058-IV не установлює обмежень щодо застосування положень ст. 60 Закону України №1788-XII стосовно обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 "Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні", в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Суд зауважує, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10 вересня 2002 №10.03.67/100, від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.

Також суд враховує, що у листі Міністерство охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказав що відповідно до наказу МОЗ України від 8.10.1997р. №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально-профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів. Та що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Крім того, у листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006р. №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Судом встановлено, що відповідач у листі №3/М-02/8-1500/22 від 21.12.2022 зазначає, що для зарахування періодів роботи з 01.08.1985р по 08.08.1986р, з 20.07.1989 по 18.08.1992, з 01.09.1993 року по 31.12.2003 необхідно надати уточнюючі довідки про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати та про відсутність окремого реанімаційного вiддiлення відповідно.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України "Про пенсійне забезпечення" кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.

Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача вбачається, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. При цьому, від відповідача відсутні будь-які зауваження щодо заповнення трудової книжки позивача.

Також позивач подав заяву до відповідача про призначення пенсії за віком, а не пенсії на пільгових умовах.

Суд також погоджується із зауваженням позивача, що при призначенні пенсії від позивача не вимагались додаткові довідки.

На підставі викладеного та з урахуванням встановленого з трудової книжки позивача, до поданих разом з заявою про призначення пенсії довідок від 12.08.2022р. №24, від 17.08.2022р. №336, від 20.09.2022р. №1078 посада, на якій працював позивач у період з 01.08.1985 по 08.08.1986, з 12.08.1986 по 13.08.1987, з 24.08.1987 по 10.07.1989, з 20.07.1989 по 18.08.1993, з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення. Водночас відповідачем було протиправно не враховано позивачу у зарахуванні такого стажу в подвійному розмірі.

Щодо аргументу відповідача стосовно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, суд зазначає наступне.

Так за змістом п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як зазначалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача в листі від 21.12.2022 року на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії не містить.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку що дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи з 01.08.1985 по 08.08.1986, з 12.08.1986 по 13.08.1987, з 24.08.1987 по 10.07.1989, з 20.07.1989 по 18.08.1993, з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки на посадах лікарем-інтерна за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні; лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки врача анестезіолога Бородянської районної лікарні; на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні; на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері; на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради є протиправними.

Щодо вимоги позивача щодо визнання протиправним дії щодо не зарахування позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи та похідная від неї вимога зобов`язати зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди його роботи то в цій частині вони не підлягають задоволенню, так як дана вимога не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України, зокрема, вимогах ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне для повного захисту порушених прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи періоди роботи позивача з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні; з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки на посаді лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки лікаря анестезіолога Бородянської районної лікарні; з 24.08.1987 по 10.07.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні; з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері; з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради до стажу роботи у подвійному розмірі, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи у подвійному розмірі з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді лікаря-інтерна за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки; на посаді лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки врача анестезіолога Бородянської районної лікарні з 12.08.1986 по 11.08.1987 роки; на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні з 24.08.1987 по 10.07.1989; на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки; на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки.

Згідно із приписами п. 7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - ж» статті 55 Закону і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги установлюються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений Постановою КМУ від 23 листопада 2011 р №1191 (далі - Порядок №1191) закріплює, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У відповідності до вимог пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги ураховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України №1058-IV, станом на день її призначення.

З матеріалів справи слідує, що при призначенні пенсії за віком позивачу було нараховано та виплачено грошову допомогу з урахуванням розміру пенсії станом на день її призначення. Водночас, з урахуванням подвійного обчислення визначених вище судом періодів роботи, розмір пенсії позивачки зміниться, відповідно підлягає перерахунку одноразова грошова допомога.

Таким чином відповідачем фактично було одночасно порушено права позивача як на призначення пенсії з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі, так і на перерахунок одноразової грошової допомоги, розмір якої визначається виходячи з місячного розміру пенсії позивача.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, беручи до уваги наведене, на думку суду, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який виключатиме можливість подальшого звернення до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , та перерахунок та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі матеріалів справи з`ясовано, що за подання позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1984.80 грн.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 1984.80грн.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування стажу роботи ОСОБА_1 з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні; з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки на посаді лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки лікаря анестезіолога Бородянської районної лікарні; з 24.08.1987 по 10.07.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні; з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері; з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки лікарем-інтерном за спеціальністю анестезіолога в анестезіологічному відділенні Обласній клінічній лікарні; з 12.08.1986 по 13.08.1987 роки на посаді лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки в Тарутинській центральній районній лікарні та 0,5 ставки лікаря анестезіолога Бородянської районної лікарні; з 24.08.1987 по 10.07.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Роздільнянській центральній районній лікарні; з 20.07.1989 по 18.08.1993 роки на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації в Обласному онкологічному диспансері; з 01.09.1993 по 30.09.2022 роки на посадах лікаря анестезіолога відділення анестезіології та реанімації (з подальшим перейменуванням з 01.01.1998р. лікаря-анестезіолога блоку інтенсивної терапії для надання медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 відділення для медичної допомоги при поодиноких та масових випадках захворювань на СОVID-19 та лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими у післяопераційному періоді відділення анестезіології та інтенсивної терапії стаціонарного сектору у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги у вигляді 10-ти пенсій ОСОБА_1 та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1984,80 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83 ).

Суддя Іванов Е.А.