Справа № 500/2226/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2226/22 пров. № А/857/12824/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 27 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила: визнати протиправним і скасувати рішення, оформлене листом № 1900-0215-8/14078 від 24 травня 2022 року про відмову в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати призначити та виплачувати їй пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 09 березня 2022 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що після досягнення 55-річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, їй було відмовлено у зв`язку із тим, що наданими нею документами підтверджено, що станом на 01 січня 1993 року не виконано умову проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Вважає таке рішення протиправним, оскільки станом на 01 січня 1993 року не менше 4 роки проживала в м. Чорткові Тернопільської області, який відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-0215-8/14078 від 24.05.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 09.03.2022.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 підтверджено належними та допустимими доказами. Доказами постійного проживання чи/або роботи позивача в м. Чорткові Тернопільської області (в спірний період часу) є, зокрема, документ про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п. 4 ч.1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ) шляхом видачі 01 березня 1993 року Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_1 . Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправною. Оскільки ОСОБА_1 на момент звернення до відповідача, набула право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як проживала не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року та має відповідний стаж (28 років 3 місяці 6 днів), суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити відповідну пенсію ОСОБА_1 з 09 березня 2022 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи постійно проживають, постійно працювали чи постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Вказує, що оскільки, станом на 01 січня 1993 року позивачем не підтверджено факту проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 роківвідсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 55-річного віку, 05 травня 2022 року звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.11).

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач рішенням, оформленим листом від 24 травня 2022 року № 1900-0215-8/14078 відмовив позичу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не підтверджено мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року (а.с.10).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно зі ст. 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796 визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Абзацом 6 п. п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, передбачено подання до заяви про призначення пенсії за віком документів, які підтверджують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими чинним законодавством, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». У свою чергу, довідки про період роботи та проживання на забруднених територіях є підставою для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2018 року у справі № 398/3389/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 212/12245/13-а.

Постановою «Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 липня 1991 року № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (додаток № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106), відповідно до якого місто Чортків Чортківського району Тернопільської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак їй було відмовлено у зв`язку із тим, що станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту її проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що інші умови для призначення пенсії (досягнення необхідного віку, наявність стажу роботи та ін.) позивачем дотримано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доказами постійного проживання чи/або роботи позивачки в м. Чорткові Тернопільської області (в спірний період часу) є документ про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.4 ч.1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ), виданий 01 березня 1993 року Тернопільською обласною державною адміністрацією у вигляді посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_2 . У вказаному посвідченні зазначено, що пред`явник посвідчення має право на пільги і компесації, встановлені Законом України «Прро статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастофи (у редакції від 19 грудня 1991 року , із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року) для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років (а.с.13).

Наявність у позивача статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним та вказує на те, що вона згідно положень Закону № 796-ХІІ та Порядку № 51 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Факт роботи та проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю, до якого було віднесено м. Чортків Тернопільської області (згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року) підтверджується також наступним.

Як слідує з довідки відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради від 04 травня 2022 року № 15-11/282 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27 грудня 1991 року по 31 жовтня 1998 року, Тернопільська область, Чортківський район, с. Біла з 03 листопада 1998 року по 22 січня 2013 року, АДРЕСА_2 з 22 січня 2013 року по 17 листопада 2015 року, АДРЕСА_3 з 17 листопада 2015 року по теперішній час (а.с.14).

Актом про встановлення факту проживання, складеним 04 травня 2022 року депутатом Чортківської міської ради Грабовецькою С.С. у присутності сусідів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в АДРЕСА_2 з січня 1985 року по грудень 1991 року - без реєстрації (а.с.15).

Вказаний акт пенсійним органом не оспорюється, містить печатку та необхідні підписи, а тому сумніватись у його достовірності у суду немає підстав.

Також 19 січня 1988 року та 21 серпня 1993 року в м. Чорткові Тернопільської області народилося двоє дітей позивача: син ОСОБА_4 і дочка ОСОБА_5 , про що свідчать відповідно свідоцтва серія НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 . Крім того, їх навчання в загальноосвітній школах І-ІІІ ступенів №6 та №7 м. Чорткова підтверджується атестатами про повну загальну середню освіту серія НОМЕР_5 від 19 червня 2004 року, серія ТЕ № 36199038 від 21 червня 2009 року (а.с.16-19).

Трудова діяльність позивача в м. Чорткові Тернопільської області підверджується записами трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_6 , заповненої 06 липня 1984 року, з якої слідує те, що ОСОБА_1 в період з 01 липня 1984 року по 01 січня 1985 року працювала на посаді обліковця колгоспу ім. Пархоменка Чортківського району, у період з 02 січня 1985 року по 20 серпня 1986 року працювала на посаді робочої в тепличному господарстві колгоспу ім. Пархоменка Чортківського району, в період з 02 вересня 1991 року по 16 вересня 2011 року займала посади вчителя Чортківської ЗОШ № 6 та Чортківської ЗОШ № 7 (пункти 6 -10), з 06 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року отримувала виплату Чортківського районного центру зайнятості у зв`язку з безробіттям (пункти 11-12), з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року на посаді викладача Чортківського інституту підприємництва і бізнесу (пункти 13-15) (а.с.20-22).

Вказане також підтверджується довідкою Чортківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 від 05 травня 2022 року № 33, довідкою Чортківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 від 05 травня 2022року № 39 (а.с.23-24).

Як слідує з диплому серія НОМЕР_7 , виданим 20 червня 1992 року Чернівецьким державним університетом ім. Ю.Федьковича позивач в 1986 році вступила до цього університету, і в 1992 році закінчила повний курс університету за спеціальністю - хімія. (а.с.25).

Разом з тим, тимчасова відсутність позивача під час навчання не впливає на перебіг її постійного проживання без реєстрації по АДРЕСА_2 з січня 1985 року по грудень 1991 року, що підтверджується вищевказаним Актом про встановлення факту проживання від 04 травня 2022 року.

Як слідує з рішення про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, оформленим листом від 24 травня 2022 року пенсійним органом визначено, що загальний страховий стаж позивача складає 28 років 3 місяців 6 днів, за умови необхідного - 24 роки, отже, є достатнім для призначення спірної пенсії.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, відмова Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки ОСОБА_1 на момент звернення до відповідача, набула право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як проживала не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року та має відповідний стаж (28 років 3 місяці 6 днів), вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити відповідну пенсію ОСОБА_1 з 09 березня 2022 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі № 500/2226/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.