Справа № 200/146/23
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Справа№200/146/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

11 січня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16 грудня 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16 грудня 2022 року.

Позов обґрунтовував тим, що після звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини (що відбулося 16 грудня 2022 року), 04 січня 2023 року надіслав до відповідача заяву про нарахування та виплату грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно, та видачу довідки про вартість такого речового майна. Проте таку компенсацію йому виплачено не було.

Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 10 липня 2018 року по 16 грудня 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Так, наказом командира вказаної військової частини від 10 липня 2018 року № 195 (по стройовій частині) позивача з 10 липня 2018 року зараховано до списків особового складу військової частини.

Наказом командира вказаної військової частини від 16 грудня 2022 року № 351 (по стройовій частині) позивача, звільненого наказом від 08 грудня 2022 року № 244-РС о/с з військової служби в запас, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 16 грудня 2022 року.

Грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно йому нараховано та виплачено не було, що не заперечується.

Судом також встановлено, що позивач подав на ім`я командира Військовій частині НОМЕР_1 рапорт від 05 грудня 2022 року (вх. № 9780/1 від 07 грудня 2022 року), в якому просив надати вказівку начальнику речової служби про надання йому довідки-розрахунку за не отримане речове майно, що належить до видачі, в зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України по закінченню строку дії контракту, з метою отримання грошової компенсації за не отримане речове майно згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

04 січня 2023 року позивач надіслав до командування Сухопутних військ Збройних Сил України, що розташовано за адресою АДРЕСА_1 (опис вкладення поштового відправлення АТ «Укрпошта» від 04 січня 2023 року, фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 04 січня 2023 року (трекінг 448))) заяву від 24 грудня 2022 року, що адресована командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України, в якій в частині грошової компенсації вартості за неотримане речове майно просив: 1) надати інформацію чи виплачена йому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно; 2) надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі. Також, просив направити це звернення за належністю до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), оскільки в місті, де вона розташована, не працює відділення АТ «Укрпошти».

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 вказаного Закону у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 91 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 розд. ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (затверджена на виконання ч. 1 ст. 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України ), визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до зазначеного Порядку, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Абзацом 1 п. 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з п.п. 3 та 4 цього Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордон служби, Адміністрацією Держспецтранс служби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 вказаного Порядку).

Верховний Суд у постановах від 17 березня 2020 року у справі №815/5826/16, від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18, від 14 листопада 2018 року у справі №809/1488/16, від 28 січня 2021 року у справі № 520/1190/2020 дійшов висновку, що закупівельна вартість такого майна визначається станом на 1 січня поточного року, в якому відбулося припинення військової служби. Застосування закупівельних цін на речове майно за минулі роки при виплаті грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам п. 5 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати: або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно зберігається за ними і після їх звільнення їх з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №803/774/17 та від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Позивача, звільненого в запас, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. І він мав право за бажанням отримати: або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно реалізується шляхом волевиявлення, тобто шляхом подання особою заяви (рапорту).

Факт подання позивачем до відповідача такої заяви (рапорту) судом не встановлено.

Так, в позовній заяві зазначено, що 04 січня 2023 року позивачем до відповідача було надіслано заяву (заява від 24 грудня 2022 року) з проханням надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, та виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

З доданої до позову заяви від 24 грудня 2022 року вбачається, що вона адресована не відповідачу, а командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України, на адресу якого надіслана 04 січня 2023 року.

В окремо поданій до суду заяві представник позивача пояснив, що оскільки у м. Бахмуті (місцезнаходження відповідача) йдуть активні бойові дії, внаслідок чого там не працюють поштові служби (ТОВ «Нова пошта», АТ «Укрпошта»), тому ця заява 04 січня 2023 року була надіслана до командування Сухопутних військ Збройних Сил України, якому в свою чергу підпорядкована Військова частина НОМЕР_1 .

Проте, в доданій позивачем до позову заяві від 24 грудня 2022 року прохання виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не міститься.

Вказана заява, з якою позивач пов`язував позовні вимоги, фактично є запитом на отримання інформації.

Поданий до цього позивачем до відповідача рапорт від 05 грудня 2022 року, що наданий відповідачем на вимогу суду, прохання виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно також не міститься.

Доказів подання позивачем до відповідача інших заяв (рапортів) зі спірного питання не надано; про наявність таких не зазначено.

Вказані обставини об`єктивно унеможливлювали надання позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Отже, відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо позивача.

Фактично, позов подано до суду передчасно, адже позивач не позбавлений права на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно шляхом звернення до відповідача з відповідною заявою або рапортом.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав - відсутні.

Виходячи з вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень не підлягають.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом

З урахуванням правової позиції Верховного Суду про те, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно зберігається і після звільнення особи з військової служби, та з огляду на положення п. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, таке право реалізується шляхом подання особою заяви (рапорту). Отже, строк звернення до суду з позовом обчислюється не з дня звільнення зі служби, а з дня отримання особою відповіді на таку заяву (рапорт).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 27 лютого 2023 року.

Суддя Т.В. Логойда