Справа № 640/4018/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа №640/4018/20

адміністративне провадження № К/990/5275/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/4018/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 17.01.2020 №70о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок у Центральному регіоні (м. Київ) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок у Центральному регіоні (м. Київ) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, з 18.01.2020;

- стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 793 806, 60 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року змінено шляхом викладення 3,4 абзаців резолютивної частини у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок у Центральному регіоні (м. Київ) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, з 19.01.2020. Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 577399,36 грн». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року залишено без змін.

15 лютого 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/4018/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що позивач обіймав посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок у Центральному регіоні (м. Київ) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Отже позивач не є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки наявність оскаржуваного судового рішення, свідчить про те, що в судовій системі наразі відсутня єдина правозастосовна практика по аналогічним спорам, щодо правильного та єдиного застосування статей 117 та 235 КЗпП України та пункту 32 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992.

Також скаржник зазначає, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача він був позбавлений права на працю та отримання заробітної плати.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки касаційна скарга не містить обґрунтування в чому полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Разом з цим, Суд зазначає, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Заявником також не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її виняткового значення, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд зауважує, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Водночас Судом установлено, що доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду апеляційної щодо застосування норм чинного законодавства. При цьому, вказуючи на необхідність формування правової позиції Верховного Суду щодо застосування статей 117 та 235 КЗпП України та пункту 32 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 скаржник не виключної правової проблеми, що потребує вирішення Верховним Судом.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Суд також ураховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/4018/20.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко