Справа № 520/1042/22
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

24 лютого 2023 р. № 520/1042/22

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення середнього заробітку (суддівської винагороди) за весь час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, в якій просить суд: стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (суддівську винагороду) за весь час затримки з 27 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, з розрахунку середньоденної заробітної плати (суддівської винагороди) 5499,42 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області допущено затримку при проведенні повного розрахунку в день звільнення (04.09.2020) до 13.10.2021, у зв`язку з чим останній має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Від представника відповідача В.Черняк, через канцелярію суду, надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що на день звільнення у позивача не було спору щодо розміру суми, яка підлягала виплаті йому при звільненні, а також не було судових рішень, що набрали законної сили та підлягали виконанню Територіальним управлінням ДСА України в Харківській області. Тому, вважає, що відповідачем проведено повний розрахунок при звільненні в строки, передбачені ст.116 КЗпП.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Суд, розглянувши доводи позовної заяви та відзиву на позов, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Указом Президента України №13/2003 від 09.01.2003 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кіровського районного суду міста Донецька.

Указом Президента України від 10.07.2003 №591/2003 переведений в межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Комінтернівського районного суду міста Харкова. Постановою Верховної Ради України від 22.05.2008 року №300-VІ - обраний суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 27.08.2020 №2481/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Комінтернівського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Комінтернівського районного суду міста Харкова №02-03/86 від 31.08.2020 позивача відраховано зі штату суду 04.09.2020 (а.с.14).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі №520/13002/2020 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області.

Визнано протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року суддівської винагороди - із застуванням обмеження нарахування 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 155176 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят шість) грн 58 коп, з яких за травень 2020 року утримано - 22423,43 грн, за червень 2020 року - утримано 63906,75 грн, за липень 2020 року - утримано 61745,65 грн, за серпень 2020 року - утримано 21302,25 грн.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за період роботи з 22.08.2020 по 04.09.2020 тривалістю 1 календарний день, додаткової відпустки за 2020 рік тривалістю 5 календарних днів - із застуванням обмеження нарахування 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області провести нарахування та виплату щорічної основної відпустки за період роботи з 22.08.2020 року по 04.09.2020 тривалістю 1 календарний день, додаткової відпустки за 2020 рік тривалістю 5 календарних днів судді Комінтернівського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021 року у справі №520/13002/2020 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року без змін.

Листом №06-15/1601/2021 від 30.04.2021 та листом №06-15/2164/2021 від 23.06.2021 відповідач повідомив державного виконавця про добровільне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №520/13002/2020 в частині, що підлягала негайному виконанню та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди ОСОБА_1 за квітень 2020 року у розмірі 22423,43 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року у справі №520/13002/2020 задоволено заяву позивача та змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №520/13002/2020, встановлено спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 106866,29 грн.

На виконання вищевказаного судового рішення, на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 106866,29 грн лише 13.10.2021, що підтверджується роздруківкою з рахунку в АК КБ "ПриватБанк".

Вважаючи протиправною бездіяльністю непроведення відповідачем нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, законодавством установлений обов`язок роботодавця провести в день звільнення працівника виплату йому всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації. Водночас за невиконання такого обов`язку встановлена відповідальність для роботодавця (виплата працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку) у випадку відсутності спору про розмір сум та у випадку, коли такий спір вирішено на користь працівника.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 16.07.2020 у справі №812/1259/17, від 16.07.2020 у справі №825/1540/17, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 13.08.2020 у справі №808/610/18.

Статтею 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до ч.2 ст.135 указаного Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, після зарахування судді до штату суду він є працівником цього суду і отримує заробітну плату у вигляді суддівської винагороди. У разі звільнення - суддя припиняє трудові відносини із цим судом, а тому має право на повний розрахунок із ним відповідно до ст.116 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом №1402-VIII питання спірної компенсації не урегульоване.

Відповідно до наявного в матеріалах справи здійсненого ТУ ДСА України в Харківській області розрахунку доплати суддівської винагороди ОСОБА_1 на виконання судового рішення у справі №520/13002/2020 розмір такої доплати становив 155176,58 грн (без відрахувань податків та зборів).

Як підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача та не заперечується відповідачем у відзиві, недоотримана сума коштів з відповідним відрахуванням податків та зборів виплачена позивачу 13.10.2021.

Зважаючи на те, що звільнення позивача відбулось 04.09.2020, а сума доплати суддівської винагороди на виконання судового рішення у справі №520/13002/2020 виплачена 13.10.2021, має місце факт невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

При цьому суд констатує, що станом на час звільнення ОСОБА_1 був відсутній спір про розміри належних йому сум, а спір у межах справи №520/13002/2020 вирішений на користь працівника (позивача), протилежного відповідачем не доведено.

Водночас, слід звернути увагу, що в законодавстві відсутня вказівка на те, що роботодавець звільняється від відповідальності, встановленої в ст.117 КЗпП України, у випадку виплати працівникові сум на виконання судового рішення.

Враховуючи встановлений факт невиплати з вини ТУ ДСА України в Харківській області належних звільненому ОСОБА_1 сум (155176,58 грн без відрахувань податків та зборів) у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України (04.09.2020), необхідним є зобов`язання відповідача виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме, з 04.09.2020 по 13.10.2021.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно з наданою ТУ ДСА України в Харківській області довідкою від 23.02.2022 середньоденна заробітна плата (суддівська винагорода) за останні 2 місяці перед звільненням складала 2081,48 грн, кількість фактично відпрацьованих робочих днів протягом двох останніх місяців роботи на займаній посаді - 22 дні.

Час затримки виплати належних звільненому ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме, з 04.09.2020 по 13.10.2021 складає 299 робочих дні.

Відтак, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 622362,52 грн (2081,48 грн х 299 робочих дні).

Однак, вирішуючи питання щодо розміру суми середнього заробітку, який підлягає відшкодуванню, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати, визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, наступні фактори:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен урахувати принцип співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказана позиція узгоджується із згаданими вище висновками Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір невиплаченої суддівської винагороди при звільненні складає 155176,58 грн (без урахування відповідних відрахувань податків та зборів). З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне розрахувати розмір компенсації наступним чином: 155176,58 грн / 622362,52 грн (частина невиплаченої суддівської винагороди при звільненні / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,249334, а 2081,48 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,249334 (істотність частки) х 299 (кількість днів затримки розрахунку) = 155176,14 грн.

Правильність саме такого алгоритму розрахунку підтверджується також постановою Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №580/2857/20.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд прийшов до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 155176,14 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Щодо доводів позивач про здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розрахунку 5499,42 грн, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року №13, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (з наступними змінами та доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

В той час, як позивач в позовній заяві наводить розрахунок розміру середньоденної заробітної плати (суддівської винагороди) зі складових довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 04.09.2020 №04-52/443, наданої для призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розміру 5499,42 грн не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v.Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 по 13.10.2021 та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум з 04.09.2020 по 13.10.2021 в розмірі 155176,14 грн.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд.36, корпус 2, м.Харків, 61050, ) про стягнення середнього заробітку (суддівської винагороди) за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 по 13.10.2021.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум з 04.09.2020 по 13.10.2021 в розмірі 155176,14 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят шість гривень 14 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області, повний текст рішення складено 24.02.2023 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО