Справа № 240/3533/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/3533/23

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про визнання протиправною відмови, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмови, стягнення коштів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду представник позивач подав заяву про поновлення процесуального строку. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом зазначає, що наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 № 384 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, який розроблено на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Пунктом 15 вказаного Порядку встановлений спеціальний трирічний строк, у межах якого співробітник ССО може отримати грошове забезпечення, не виплачене йому територіальним управлінням Служби, і у разі відмови, оскаржити його до суду. Крім того, вважає, що передбачене цим Порядком правове регулювання спірних правовідносин можна трактувати як досудовий порядок вирішення спору, який відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України передбачає тримісячний строк звернення з позовом до суду з моменту отримання відповіді ОСОБА_1 , а саме з 03.02.2023. Також представник позивача звертає увагу суду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2021 у справі №280/4453/18, відповідно до якого проступок, пов`язаний із триваючим безперервним невиконанням суб`єктом владних повноважень обов`язків, передбачених законом, визнається триваючим правопорушенням.

Розглянувши вказані у заяві доводи позивача щодо поважності причин пропуску процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає таке.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено частиною 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо перегляду судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених заявником причин пропуску строку на подачу позову поважними, оскільки такі доводи не підтверджують наявності об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду у даній справі.

Викладене у КАС Україні правове регулювання щодо строків звернення з позовом до суду у відносинах, пов`язаних з публічною службою, є спеціальним та достатньо чітким.

Наведене, на думку суду, виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм наказу Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 № 384 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони", оскільки цей наказ не регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до п. 15, п. 16 цього наказу грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою або відповідним територіальним управлінням Служби в установленому законодавством порядку.

Приписи п. 15, п. 16 наказу не встановлюють жодних строків на звернення з позовом до суду, а лише визначають порядок виплати грошового забезпечення. До того ж, регулюють порядок виплати грошового забезпечення, яке належить співробітнику, тобто тих коштів, стосовно виплати яких немає спору.

У даній справі позивач не погоджується з діями відповідача щодо невиплати щомісячної додаткової винагороди, право на яку відповідач не визнає за позивачем.

Регулювання таких відносин, у тому числі і питання судового провадження, не є предметом названого наказу.

Стосовно доводів позивача про неналежну якість закону та незабезпечення принципу юридичної визначеності, на які, на думку позивача, вказує різна судова практика щодо аналогічних спорів, то судом враховується, що дійсно ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено будь-якими строками, а наведена редакція Кодексу законів про працю встановлювала найбільш сприятливе правове регулювання для позивачів, що обумовлювало її застосування до цієї категорії спорів, ініційованих до 19.07.2022 року.

Внесенням змін до Кодексу законів про працю України законодавець, виклавши у новій редакції ч. 1 та ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, увів строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

У свою чергу, пунктом 2 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Оскільки предметна юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення трудових спорів, правові підстави для застосування строків, встановлених законодавцем саме для трудових спорів, відсутні.

Тим більше, що характер нових строків, встановлених для звернення за вирішенням трудового спору, певним чином унормовує це питання, усунувши дисбаланс, який існував у попередній редакції статті 233 КЗпП України, між строками звернення за вирішенням трудового спору та спору, пов`язаного з проходженням публічної служби.

Однак, зважаючи на запроваджену законодавцем зміну правового регулювання щодо встановлення строків звернення з позовом до суду у трудових спорах, яких не існувало до 19.07.2022 року, на виконання принципу належного урядування державних органів позивачу мала бути забезпечена можливість звернення з позовом до суду у межах запровадженого періоду.

Натомість, звернення з цим позовом до суду відбулося 10.02.2023 року, тобто після спливу запроваджених строків і для вирішення трудових спорів, а відтак ці обставини не можуть слугувати підставою для висновку, що з урахуванням зміни правового регулювання особа без зволікань та протягом розумного строку вчиняла активні дії щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру грошового забезпечення та захисту порушеного права у судовому порядку. Після зміни правового регулювання позивач не навів обставин, які йому об`єктивно та непереборно перешкоджали звернутись з позовом до суду, не навівши жодної логіки ініціювання процесу саме у лютому 2023 року.

Слід також зауважити, що отримання ОСОБА_1 03.02.2023 відповіді Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області на його рапорт не змінює моменту, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що він був позбавлений можливості раніше отримати інформацію про обставини нарахування йому додаткової грошової винагороди. Доказів, що відповідач чинив йому перешкоди у отриманні відповідної інформації, позивачем також не надано.

Отже, позивачем у заяві про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху в частині зазначення поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про визнання протиправною відмови, стягнення коштів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко