Справа № 161/806/23
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/806/23
Провадження № 2-а/161/72/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Крючков Віталій Олексійович звернувся до суду із позовною заявою до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці Татарчуком Миколою Івановичем 28 вересня 2022 року розглянуто справу про порушення митних правил № 0651/20500/22, та винесено постанову № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ст. 485 МК України та накладено штраф 300% несплаченої суми митних платежів, у розмірі 579 633,63 грн.

Вказану постанову він вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 є працівником компанії ТОВ «ГЛОРІЯ-ІМПЕКС». На виконання посадових обов`язків 22 червня 2022 року декларантом до митного оформлення подано митну декларацію №205140/2022/044629 в режимі «тимчасове ввезення» та проведено митне оформлення товару №1 «вироби для пакування з паперу або картону:паперові двошарові пакети для вугілля та брикетів» код товару згідно УКТЗЕД , загальною кількістю 80100 шт., загальною вартістю 23350,40 євро; товар №2 «поліетиленовий чохол «Guerain Plastigues» код товару згідно УКТ ЗЕД 392321000, загальною кількістю 1260 шт, вартістю 5002,20 євро, які везені на митну територію України відповіно до ст. 105 МК України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, код пільги «508». Відправником даного товару є компанія «SARL LA FORESTIERE DU NORD», отримувачем є ТОВ «ВІНСЕНТ». Позиція викладена Волинською митницею у постанові про порушення митних правил ґрунтується виключно на тому, що товар ввезений в адресу ТОВ « ВІСЕНТ» не підпадає під визначення поняття «упаковки багаторазового використання», а тому при митному оформленні в режимі тимчасове ввезення не може бути застосовано повне умовне звільнення від сплати митних платежів та застосування коду пільги «508» Позивач, не погоджується з такими висновками Волинської митниці, адже Волинська митниця стверджує, що паперові мішки для деревного вугілля, призначеного для використання в якості палива та поліетиленові чохл, нібито не можуть бути віднесені до зворотної тари, оскільки не є тарою багаторазового використання та не підлягають повторному використанню. На підставі наведеного з посиланням на доповідну записку управління митних платежів контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Волинської митниці від 17 серпня 2022 року №7.3-15-01/451 встановлені порушення призвели до нібито заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 193211,21 грн. в тому числі мито 10034,24 грн та ПДВ 183176,97 грн.

Однак, на його думку такі висновки ґрунтуються на коментарях Всесвітньої митної організації, які не мають обов`язкового характеру, не є актом прямої дії, не становлять частину національного законодавства України.

Позивач заперечує проти наявності в його діях ознак порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та вважає, що постанова № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки висновки викладені в ній суперечать фактичним обставинам справи та ґрунтуються на порушенні приписів чинного законодавства України з питань державної митної справи, а сама постанова винесена без дотримання норм чинного законодавства України та на підставі припущень за відсутності доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Митним органом не враховано, що подана під час митного оформлення митна декларація взагалі не містять неправдивих відомостей, а товари за цією декларацією були оформлені належним чином та випущені у вільний обіг.

Вважає, що в даному випадку, відповідач в оскаржуваній постанові не навів жодних доказів, які б вказували на умисність його дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. . Окрім того, представником позивача звернуто увагу на те, що у Конституційний суд прийняв рішення про неконституційність санкції статті 485 МК України, а тому відповідно ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності, так як Закон, який скасовує відповідальність має зворотню дію у часі.

На підставі наведеного, позивач просить визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення; скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 579 633,63 грн, а також закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 на підставі 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2023 відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання на 20 лютого 2023 року,12:00 год. Ухвалено розгляд даної справи провести за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення йому копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату,час, місце розгляду справи.

Представник відповідача Волинської митниці в судове засідання не з`явився, 16 лютого 2023 року від представника Крижановської О. на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує, що станом на 16.02.2023 року копія позовної заяви та доданих до неї документів на адресу Волинської митниці не надійшли, а тому з метою підготовки відзиву просить розгляд справи відкласти.

Разом з тим, суд вважає клопотання про відкладення розгляду справи таким, що не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Згідно супровідного листа Луцького міськрайонного суду Волинської області за підписом судді Філюк Т.М. за вих № 161/806/23/8664/2023 року відповідачу Волинській митниці 07 лютого 2023 року направлялась копія ухвали про відкриття провадження на 1 арк. та копія позовної заяви з додатками на 18 арк. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду, вищезазначені документи вручено за довіреністю Якимлюк 13 лютого 2023 року. Отже, покликання представника відповідача у клопотанні про відкладення розгляду справи щодо неотримання копії позовної заяви станом на 16 лютого 2023 року не відповідають дійсності. Представник не був позбавлений можливості скористатись своїм правом на подання відзиву у строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження. Крім того, з квитанції №68692 про доставку документів до зареєстрованого Елетронного кабінету користувача ЄСІТС, долученого представником позивача Крючковим В.О.до позовної заяви, вбачається, що 16.01.2023 року о 16.30 год. позовна заява з додатками доставлена до електронного кабінета відповідача.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо клопотання представника впозивачва щодо поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на звернення до суду щодо оскарження постанови № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року, суд дійшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, поштове відправлення із копією оскаржуваної постанови позивач отримав 04 січня 2023 року, згідно копії конверта із трекінг номером, копією довідки з сайту Укрпошти (а.с.8).

Частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне процесуальне законодавство пов`язує початок відліку строку на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (окрім справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) не з моменту вручення його позивачу, а з моменту винесення такого рішення.

Тобто позивачем у даному випадку пропущений строк звернення до суду, який передбачений ч.2 ст.286 КАС України, оскільки спірне рішення винесено 28 вересня 2022 року, а оскаржено ним лише 17 січня 2023 року.

Проте, ч.1 ст.121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, представник позивача в прохальній частині позову просить поновити процесуальний строк звернення до суду, мотивуючи тим, що оскаржив спірне рішення до суду в межах десятиденного строку з дня його фактичного отримання поштою.

На переконання суду, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду будь-яких доказів вручення позивачу спірного рішення, строк звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин, а тому його слід поновити.

Суд встановив, що 31 серпня 2022 року головним державним інспектором кінологом відділу кінологічного забезпечення управління боротьби з контробандою та порушеннями митних правил Волинської митниці Грицюком Т.Ю. було складено протокол про порушеннями митних правил № 0651/20500/22 (а.с.9-11).

28 вересня 2022 року виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці Татарчуком Миколою Івановичем винесено постанову № 0651/20500/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ст. 485 МК України та накладено штраф 300% несплаченої суми митних платежів, у розмірі 579 633,63 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 11.08.2022 року до Волинської митниці надійшов лист від Департаменту митного аудиту та обліку осіб Держмитслужби України від 10.08.2022 року № 19-19/19-01-01/7/1573 «щодо вжиття заходів».

За результатами розгляду даного листа було встановлено, що 22.06.2022 року посадовою особою м/п «Луцьк» Волинської митниці за митною декларацією типу ІМ31ДЕ № 205140/2022/044629, поданою до митного оформлення декларантом (митним брокером) ТОВ «Глорія-Імекс» ОСОБА_1 , в режимі «тимчасове ввезення» проведено митне оформлення товару №1 «вироби для пакування з паперу або картону:паперові двошарові пакети для вугілля та брикетів» код товару згідно УКТЗЕД , загальною кількістю 80100 шт., загальною вартістю 23350,40 євро; товар №2 «поліетиленовий чохол «Guerain Plastigues» код товару згідно УКТ ЗЕД 392321000, загальною кількістю 1260 шт, вартістю 5002,20 євро, які везені на митну територію України відповіно до ст. 105 МК України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, код пільги «508».

Відправником даного товару є компанія «SARL LA FORESTIERE DU NORD», отримувачем є ТОВ «ВІНСЕНТ».

Ст. 104 та 105 МК України, та Додатками В1-В9, С,D Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбульської Конвенції від 26 червня 1990 року) визначені товари, щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування та умови надання такого дозволу.

Відповідно до положень Додатку В.3 (Додаток щодо контейнерів, піддонів, упаковки, зразків та інших товарів, що ввозяться в рамках торгової операції), термін «упаковка» означає, що усі вироби та матеріали, які служать або призначені служити у тому стані, в якому вони ввозяться, для упаковки, захисту, розміщення і кріпленняабо розділення товарів, за винятком пакувальних матеріалів таких як солома, папір, скловолокно, стружка, у разі якщо товар ввозиться навалом, при цьому у коментарях Всесвітньої митної організації зазначається, що положення Додатку В.3 до Конвенції застосовується до упаковки, яка придатна для повторного викорстання.

Митним органом зроблено висновок, що тара, що непридатна для повторного використання, не підлягає визначення «упакування» в тому значенні, в якому це поняття використовується в Додатку B.3 до Стамбульської Конвенції, а тому не підлягає митному оформленню в режимі «тимчасове ввезення» з умовним повним звільненням від оподаткування. Волинська митниця стверджує, що паперові мішки для деревного вугілля, призначеного для використання в якості палива та поліетиленові чохл, нібито не можуть бути віднесені до зворотної тари, оскільки не є тарою багаторазового використання та не підлягають повторному використанню.

На підставі наведеного з посиланням на доповідну записку управління митних платежів контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Волинської митниці від 17 серпня 2022 року №7.3-15-01/451 встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 193211,21 грн. в тому числі мито 10034,24 грн та ПДВ 183176,97 грн.

Таким чином, на думку митного органу декларант (митний брокер) ОСОБА_1 мав можливість не застосовувати до товарів режим «тимчасове ввезення» з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, дотриматись норм чинного законодавства, зокрема здійснити декларування зазначених товарів в режим «Імпорт 40ДЕ» зі сплатою митних платежів, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що діяв недобросовісно та без належної обачності з метою зменшення бази оподаткування.

Таким чином, на думку митного органу, декларант (митний брокер) ТОВ «Глорія-Імекс» ОСОБА_1 , під час митного оформлення товарів за МД типу ІМ31ДЕ № 205140/2022/044629 вчинив протиправні дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в сумі 193211,21 грн. в тому числі мито 10034,24 грн та ПДВ 183176,97 грн., тобто заявив в даній митній декларації неправдиві відомості щодо застосування до даних товарів режиму «тимчасове ввезення» з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, при ввезенні їх на митну територію України та надав з цією метою митному органу документи, що містять такі відомості.

Судом встановлено, що 22 червня 2022 року декларантом до митного оформлення подано митну декларацію №205140/2022/044629 в режимі «тимчасове ввезення» та проведено митне оформлення товару №1 «вироби для пакування з паперу або картону:паперові двошарові пакети для вугілля та брикетів» код товару згідно УКТЗЕД , загальною кількістю 80100 шт., загальною вартістю 23350,40 євро; товар №2 «поліетиленовий чохол «Guerain Plastigues» код товару згідно УКТ ЗЕД 392321000, загальною кількістю 1260 шт, вартістю 5002,20 євро, які везені на митну територію України відповіно до ст. 105 МК України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, код пільги «508».

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції (Основного Закону) України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України під час розгляду оскаржуваної постанови суд має з`ясувати, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини четвертої статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як кримінальне обвинувачення, оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні кримінальному обвинуваченню у значенні статті 6 Конвенції.

Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено кримінальне обвинувачення в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі Михайлова проти Російської Федерації).

Статтею 485 МК України встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене статтею 485 МК України, може бути віднесено до кримінального обвинувачення в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Зі змісту статті 485 МК України випливає, що в діях винної особи має міститись прямий умисел як форма вини та особлива мета ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до частини восьмої статті 257 МК України митне оформлення товарів здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених МК України для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, утому числі і код товару УКТ ЗЕД.

За положеннями статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

За змістом статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (далі КУпАП) визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта вчинення такого на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 14.02.2020 у справі № 159/1687/17, від 14 лютого 2020 року у справі № 233/1783/16-а, від 22 травня 2020 року у справі № 751/1477/17, від 20 серпня 2020 року у справі № 553/1435/17.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини п`ята, шоста статті 264 МК України).

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв винного, протиправного діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Після виконання усіх митних формальностей посадовими особами Волинської митниці товар випущено у вільний обіг.

Частиною 1 ст.105 МК України встановлено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Порядок та умови тимчасового ввезення товарів на митну територію здійснюється відповідно до положень Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), до якої України приєдналася, відповідно до Закону №1661-V від 24.03.2004 р. (надалі - Конвенція). Відповідно пункту (a) статті 1 Конвенції, «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина 3 статті 1 МК України). Аналогічні положення передбачені ст.19 ч.2 Закону України "Про міжнародні договори України".

Пунктом 206.1 статті 206 Податкового кодексу України передбачено, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Підпунктом 206.7.1 пункту 206.7 статті 206 Податкового кодексу України визначено, що до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 Митного кодексу України. Умовне повне звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених статтею 105 Митного кодексу України.

Разом з тим, ст.106 Митного кодексу України та Додатками В.1. В.9, С і D "Конвенції про тимчасове ввезення" від 26.06.1990 року, визначені товари, щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування та умови надання такого дозволу.

У розділі 1 "Тимчасовий ввіз" Спеціального додатка G Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (далі Кіотська конвенція), укладеної 18 травня 1973 року у місті Кіото (набрала чинності 25 вересня 1974 року) визначено, що дозвіл на тимчасовий ввіз з повним умовним звільненням від мита та податків повинен надаватися стосовно товарів, перерахованими у додатках до "Конвенції про тимчасове ввезення" (Стамбульська Конвенція) від 26 червня 1990 року, в тому числі: "3) "Контейнери, піддони, упаковки, зразки та інші товари, що ввозяться в рамках торгової операції", згадані в додатку B.3".

Всесвітньою митною організацією було надано коментарі до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотської конвенції), до якої Україна приєдналася згідно Закону від 05.10.2006 №227-V де у коментарях зазначається, що положення Додатку В.3 до Конвенції застосовується також до упаковки, яка придатна для повторного викорстання. Проте, просимо суд врахувати, що зазначені коментарі не можуть вважатися частиною національного законодавства в розумінні статті 9 Конституції України та, відповідно, не можуть встановлювати чи обмежувати пільги зі сплати митних платежів, з огляду на норми частини 1 статті 292 Митного кодексу України.

Наведене дає підстави для висновку, що здійснення контролю правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД, є прямим обов`язком відповідача, в той час як застосування штрафних санкцій за порушення, пов`язані з неправильною класифікацією товарів, можливе лише при поданні декларантом неправдивих відомостей, підроблених документів чи подання документів не в повному обсязі.

Частиною 6 статті 69 Митного кодексу України імперативно встановлено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Підставами для винесення оскаржуваної постанови Волинською митницею став лист Департаменту митного аудиту та обліку осіб Держмитслужби України від 10.08.2022 року № 19-19/19-01-01/7/1573 «щодо вжиття заходів». Також, зі змісту постанови слідує, що товар ввезений в адресу ТОВ « ВІСЕНТ» не підпадає під визначення поняття «упаковки багаторазового використання», а тому при митному оформленні в режимі тимчасове ввезення не може бути застосовано повне умовне звільнення від сплати митних платежів та застосування коду пільги «508».

Однак, такі висновки ґрунтуються на коментарях Всесвітньої митної організації, які не мають обов`язкового характеру, не є актом прямої дії, не становлять частину національного законодавства України.

У постанові про порушення митних правил не наведено жодних норм чинного законодавства, які б ставили можливість поміщення у режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування товарів, визначених Додатком В.3, у тому числі упаковки, в залежність від можливості повторного використання останньої. Крім того, положення Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотської конвенції) не містять розбіжностей з положеннями Додатку В.3. Зокрема, у розділі 1 "Тимчасове ввезення" спеціального додатка Н до даної Конвенції вказано, що дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами має надаватися стосовно товарів, перелічених у певних додатках до Конвенції про тимчасове ввезення, у тому числі стосовно контейнерів, піддонів, упаковки, зразків та інших товарів, що ввозяться в рамках торгової операції, зазначених у Додатку В.З до цієї Конвенції.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що декларант ОСОБА_1 діяв недобросовісно та без належної обачності з метою зменшення бази оподаткування.

Також відповідно до положень ст. 52 цього Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об"єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 2 ст. 270 цього Кодексу правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Отже, митний контроль та митне оформлення товару за вказаною митною декларацією було завершено, товар випущений у вільний обіг. Наведені обставини сторонами не заперечувались.

Таким чином митним органом не доведено факту подання позивачем до митниці неправдивої інформації чи документів, необхідних з питань зазначених в статті 485 Митного кодексу України для класифікації товару, оскільки доповідна записка управління митних платежів контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Волинської митниці від 17 серпня 2022 року №7.3-15-01/451, не може бути доказом того, що дії ОСОБА_1 були направлені на неправомірне звільнення від сплати митних платежів.

Згідно зі статтею 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Окрім цього рішенням Конституційного суду України № 4-р(II)/2022 від 15.06.2022 року справа № 3-321/2019(7780/19, 91/21) абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) і визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України від 15.06.2022 року набрало законної сили та є обов`язковим.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала адміністративну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте абзац другий статті 485 Митного кодексу України, за яким притягається до відповідальності ОСОБА_2 втратив чинність внаслідок визнання його неконституційним за рішенням Конституційного Суду України.

З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується відповідальність.

Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до відповідальності та уникнути негативних наслідків.

Відповідно до п.3 ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1, 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення або закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона порушення митних правил, передбаченого статті 485 Митного кодексу України, а тому постанова у справі про порушення митних правил № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 рокує протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження в справі про порушення митних правил підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв`язку із задоволенням позову, у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України з Волинської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 139, 159, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0651/20500/22 від 28 вересня 2022 року - задовольнити.

Скасувати постанову виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці Татарчука Миколи Івановича від 28 вересня 2022 рокупро порушення митних правил № 0651/20500/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 579 633,63 гривень.

Справу про порушення митних правил № 0651/20500/22 відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Стягнути з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 538 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк