Справа № 120/5957/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 лютого 2023 р. Справа № 120/5957/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.09.1994 особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом " Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи". В травні 2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, відповідач рішенням №79 від 25.05.2022 відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, в зв`язку з відсутністю необхідної тривалості періоду постійного проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року. При цьому обґрунтовуючи вказане рішення відповідач вказує, що не підтверджено факт постійного проживання позивачки на території зони посиленого радіоекологічного контролю в період з 10.06.1989 по 30.10.1992.

Позивачка, звертає увагу на те, що з 10.06.1989 по 30.10.1992 вона проживала у м. Тульчин Вінницької області, яке входить до території зони посиленого радіоекологічного контролю, у зв`язку з перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною, яка народилась у м. Тульчин.

Таким чином, позивачка вважає рішення відповідача про відмову в призначені пенсії протиправним, таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, та підлягає скасуванню, оскільки факт її проживання в період з 10.06.1989 по 30.10.1992 на території зони посиленого радіоекологічного контролю підтверджується свідоцтвом про народження її дитини, записом в домовій книзі та довідкою № 02-34-12 від 07.04.2022 Виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області. В зв`язку з зазначеним позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову мотивуючи це тим, що відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи, але не більше 5 років.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено що особам, які працювали або проживали на територіях радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років.

Отже, необхідний страховий стаж визначений статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з урахуванням ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 23 роки.

Обов`язковою умовою призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку визначеною ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є факт постійного перебування у зоні посиленого радіологічного контролю.

Згідно наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача складає 39 років 1 місяць 3 дні.

Період проживання у м. Тульчині не враховано до періоду зони посиленого радіологічного контролю з 10.06.1989 по 30.10.1992 (згідно довідки від 07.04.2022 №02-34-12), оскільки відповідно до записів трудової книжки ( НОМЕР_2 від 08.04.1986) є робота з 15.03.1988 по 01.10.1992 у Виправній колонії №28, яка знаходилась на території Архангельської області Російської Федерації (територія, яка не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю), тому враховуючи факт роботи згідно трудової книжки неможливо встановити факт постійного проживання в забрудненій зоні.

Станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 0 років 8 місяців 24 дні.

Тобто, станом на 01.01.1993 року, у позивача відсутній необхідної тривалості період постійного проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше ніж 4 роки, як передбачено п.2 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому, Головним управлінням, через відсутність правових підстав та згідно чинного законодавства, було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України „ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі зменшенням пенсійного віку згідно з п.2 ст. 55 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.09.1994 особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом " Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" (а.с.34).

Досягнувши віку 55 років, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 травня 2022 року звернулась до відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, додавши ряд документів.

Рішенням відповідача №79 від 25.05.2022 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, в зв`язку з непідтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року - 4 роки. Фактичною підставою для прийняття такого рішення стало те, що період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 10 червня 1989 року по 30 жовтня 1992 року згідно з довідкою № 02-34-12 від 07.04.2022 не зараховано, оскільки згідно з довідкою № ОГ-29/00/59/6-5 від 02.02.2022 відсутні накази про відпустку по догляду за дитиною та свідоцтво про народження дитини.

Зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з урахуванням статті 26 Закону України " Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" становить 23 роки.

Страховий стаж позивачки складає 39 років 1 місяць 3 дні. До страхового стажу зараховані всі періоди.

Станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 0 років 8 місяців 24 дні.

За даними документами право на призначення пенсії за віком згідно з ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє, оскільки не виконана обов`язкова умова, що особа станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала на вищезазначеній території не менше 4 років ( а.с. 48 ).

30.05.2022 року позивач знову подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, додавши ряд документів ( а.с. 51-52).

Зокрема, для підтвердження факту постійного проживання в населеному пункті, віднесеному до зони посиленого радіоекологічного контролю, в період з 10.06.1989 по 30.10.1992 позивачка надала свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 , згідно з яким місце народження дитини зазначено - м. Тульчин; посвідчення постраждалого від НОМЕР_4 , довідку про місце проживання № 02-34-12, довідку про прийняття на роботу №08-03-205, довідку з місця роботи №ОГ -29/00/59/6-5.

Листом від 28.06.2022 року позивачці надіслано повідомлення, що рішенням відповідача №79 від 02.06.2022 року позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначено, що право на призначення пенсії відсутнє, оскільки не виконана обов`язкова умова, що особа станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

Зазначено, що загальний страховий стаж позивачки складає 39 років 1 місяць 3 дні. До страхового стажу зараховані всі періоди.

Станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 0 років 8 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Вказано, що період проживання у м. Тульчині не враховано до періоду зони посиленого радіологічного контролю з 10.06.1989 по 30.10.1992 (згідно довідки від 07.04.2022 №02-34-12), оскільки відповідно до записів трудової книжки ( НОМЕР_2 від 08.04.1986) є робота з 15.03.1988 по 01.10.1992 у Виправній колонії №28, яка знаходилась на території Архангельської області Російської Федерації (територія, яка не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю), тому враховуючи факт роботи згідно трудової книжки, неможливо встановити факт постійного проживання в забрудненій зоні.

Незгода позивачки із відмовою у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.

В той же час, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №769-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 вищезазначеної частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-ХІІ прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям проводиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Спір між позивачкою і відповідачем фактично виник з питання щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю та відповідно її права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 07.04.2022 № 07-34-12 позивач згідно з відомостями домової книги з 10.06.1989 по 30.10.1992 дійсно проживала в АДРЕСА_1 , яке відносилось до населених пунктів категорії №4, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 (Постанова Кабінету Міністрів України за № 106 від 23.07.1991) по 31.12.2014 року (ЗУ Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014) ( а.с. 31).

У силу вимог Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", м. Тульчин Вінницької області до 01.01.2015 було віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Зазначене підтверджується відомостями довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 07.04.2022 № 07-34-12 та не заперечується сторонами.

Крім того, згідно з відомостями/записами трудової книжки серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 , позивачка:

1) у період з 27.05.1987 по 20.02.1988 та з 12.04.1994 по 06.09.2001 працювала у Тульчинській районній санітарно-епідеміологічній станції (записи № 3-5, 10-14 в трудовій книжці);

2) у період з 14.08.2001 по 01.09.2006 працювала у ВАТ Тульчинський маслосирзавод (записи № 15-17 в трудовій книжці);

3) у період з 01.09.2006 по 31.08.2010 працювала у ТОВ Тульчинський маслосирзавод (записи № 18-19 в трудовій книжці);

4) у період з 01.09.2010 по 10.08.2018 працювала у ТОВ ІНТЕР ФУД (записи №20-22 в трудовій книжці).

Всі вище перелічені підприємства перебувають на території м. Тульчин, Вінницької області, згідно з адресною книгою м. Тульчина, та яке відносилося до населеного пункту категорії № 4, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 (Постанова Кабінету Міністрів України за №106 від 23.07.l991) по 31.12.2014 (набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII).

Зазначене підтверджується також довідкою № 08-03-205 від 18 квітня 2022 року, виданою ОСОБА_1 Виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області ( а.с. 32 ).

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач станом на 1 січня 1993 року прожила та відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю проміжок часу, необхідний для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбачене положеннями статті 55 Закону №796-XII, - не менше 4 років ( з 27.05.1987 по 20.02.1988 та з 10.06.1989 по 30.10.1992 )

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі - Порядок №51), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з п.10 Порядку №51, посвідчення видаються, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 751/2738/17.

Судом критично оцінюються доводи відповідача щодо неможливості зарахування до проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періоду з 10.06.1989 по 30.10.1992 (згідно довідки від 07.04.2022 №02-34-12), оскільки відповідно до записів трудової книжки ( НОМЕР_2 від 08.04.1986) є робота з 15.03.1988 по 01.10.1992 у Виправній колонії №28, яка знаходилась на території Архангельської області Російської Федерації (територія, яка не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю), а тому враховуючи факт роботи згідно трудової книжки, неможливо встановити факт постійного проживання в забрудненій зоні.

Суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст. 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Тобто, трудова книжка не належить до документів, які підтверджують період проживання потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 в адміністративній справі № 460/2300/20.

При цьому згідно з 55 Закону №796-XII пенсії із зменшенням пенсійного віку надаються особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

А пунтком 10 Порядку №51 передбачено, що посвідчення видаються, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

В той же час, дані трудової книжки позивачки не спростовують факту її постійного проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджено довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 проживала та працювала у м. Тульчин Вінницької області, на території зони посиленого радіологічного контролю, не менше 4 років.

При цьому, на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку страховий стаж заявниці становить 39 років 1 місяць 3 дні, про що зазначає сам відповідач.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що надані позивачкою докази, наявні в матеріалах справи, ще додатково свідчать, що позивачка станом на 01.01.1993 проживала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Так, відповідно до довідки Федеральної казеної установи Виправної колонії № 28 з особливими умовами господарської діяльності від 02.02.2022 ОГ-29/00/59/6-5 позивач з 05.06.1989 по 30.09.1992 перебувала у відпустці по догляду за дитиною ( а.с. 33 ).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , син позивачки, народився в м. Тульчин Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підсумовуючи, суд зазначає, що встановлені фактичні обставини справи свідчать, що станом на дату звернення ( 17.05.2022 року ) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачці виповнилось 55 років та вона отримала право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому, позивачка має необхідний страховий стаж 23 роки, а саме відповідно до рішення відповідача до страхового стажу позивачки зараховано всі періоди трудової діяльності та він становить 39 років 1 місяць 3 дні.

За таких обставин рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №79 від 25.05.2022 року про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то суд враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку подана позивачкою в травні 2022 року, то призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має здійснюватись з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 24.04.2022 року .

Таким чином, з метою захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з 24.04.2022року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вирішуючи даний адміністративний позов, суд також враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись вищенаведеними положеннями, вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить, та визнати протиправним та скасувати також рішення відповідача №79 від 02.06.2022 року, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, за наслідком розгляду ії повторної заяви від 30.05.2022 року та додатково наданих документів. При цьому відповідачем було аналогічно зазначено, що право на призначення пенсії у позивачки відсутнє, оскільки не виконана обов`язкова умова, що особа станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Суд при вирішенні справи керується також принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

Приймаючи зазначене рішення судом враховується, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити в повному обсязі, відповідно до вищенаведених мотивів.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. При цьому суд зауважує, що доказів понесення позивачем інших судових витрат не надано, відтак їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити. Вийти за межі заявлених позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 79 від 25.05.2022 року та №79 від 02.06.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати з 24.04.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна