Справа № 380/25201/21
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій,зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України,з вимогами:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності в неповному розмірі;

- зобов`язати Міністерства оборони України донарахувати позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності в неповному розмірі 87250 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2019 позивачу встановлено 15% втрати працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня страти професійної працездатності у відсотках серії 10ААА №009060, у зв`язку з чим йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 20170,50 грн. 29.06.2021 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №360746. Протокольним рішенням від 30.09.2021 за №146 засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу призначено виплату різницю між сумою одноразової грошової допомоги, отриманої у зв`язку з установленням ступеня втрати працездатності та допомогою, передбаченою у зв`язку з установленням інвалідності, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності 2019 рік в сумі 460079,50 грн. 09.11.2021 позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про донарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, виходячи із розрахунку одноразової грошової допомоги 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на момент встановлення групи інвалідності (2021 рік) та виникнення права на отримання допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. 09.11.2021 позивач отримав лист від Міністерства оборони України, відповідно якого позивачу відмовлено у донарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Ухвалою судді від 28.12.2021 в справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 18.03.2022 в справі було зупинено провадження до припинення перебування сторін у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 08.09.2022 в справі було поновлено провадження.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.03.2015, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 10 ААА №009060 від 07.11.2019, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 15%.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №360746 від 01.07.2021, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини з 29.06.2021.

30.09.2021 підполковнику ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням групи інвалідності на підставі довідок МСЕК серії 10ААА №009060 від 22.10.2019 та 12ААБ №360746 від 29.06.2021 було призначено одноразову грошову допомогу у різниці між сумою одноразової грошової допомоги, отриманої у зв`язку з установленням ступеня втрати працездатності (20170,5 грн.) та допомогою, передбаченою у зв`язку з установленням інвалідності (250-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб), виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2021), в сумі 460079,50 грн., що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №146.

09.11.2021 позивач подав до Міністерства оборони України заяву про доплату грошової допомоги в сумі 87250 грн. у зв`язку із її неправильним нарахуванням.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.11.2021 позивача повідомлено, зокрема, про те, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних справ Касаційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 судова палата дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону, що право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Отже на день повторного огляду МСЕК 29.06.2021, коли позивачу встановлено третю групу інвалідності, і по теперішній час діє норма законодавства, що передбачає призначення та виплату допомоги в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності.

Окрім цього в листі зазначено, що позивачу ступінь втрати працездатності 15% внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини встановлено у 2019 році, а під час повторного огляду 29.06.2021 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок цієї ж травми. Таким чином, до розрахунку взято прожитковий мінімум 1921 грн., а сума допомоги становить 480250 грн. Оскільки позивачу було раніше здійснено виплату у зв`язку з частковою втратою працездатності в сумі 20170,5 грн., то сума до виплати становить 460079,5 грн.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не доплатив йому суму грошової допомоги в розмірі 87250 грн., а тому звернувся з метою захисту своїх прав до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Згідно з ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пп.2 п.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Як зазначено у п.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пп.4 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як зазначено у пп.«б» п.2 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Вказані норми права визначають підстави призначення одноразової грошової допомоги, її розмір, у тому числі у випадку встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку витрати працездатності.

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що за загальним правилом, при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, застосовується розмір прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність. При цьому, положення Закону №2011-ХІІ не передбачають того, що у випадку встановлення вищої групи інвалідності, протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або втрати працездатності (ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ), при визначенні розміру грошової допомоги застосовується розмір прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року, в якому вперше виникло право на виплату одноразової грошової допомоги.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу визначеного позивачу розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Суть спору полягає у тому, який розмір прожиткового мінімуму повинен бути застосований при визначення одноразової грошової допомоги: станом на 01 січня 2021 року, як року в якому позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності (позиція позивача), чи станом на 01 січня 2019 року, як року в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (позиція відповідача).

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013, на який посилається відповідач, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Отже, положення зазначеного Порядку, на які посилається відповідач, також вказують на те, що при визначені розміру одноразової грошової допомоги застосовується показник розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

У спірному випадку встановлено та не заперечується відповідачем те, що інвалідність позивачу (ІІІ група) вперше встановлена у 2021 році, а отже при визначенні розміру грошової допомоги відповідач був зобов`язаний застосувати розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2021.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень.

Таким чином, сума одноразової грошової допомоги, яка підлягала виплаті позивачу з урахуванням виплаченої суми допомоги за втрату працездатності (20170,5 грн.) повинна становити 547329,50 грн. (250*2270 - 20170,5).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем було нараховано та виплачено позивачу 460079,50 грн. (480250 20170,50).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу було нараховано та виплачено у неповному розмірі.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відтак, з метою належного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Міністерства оборони України донарахувати позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності розмірі 87250 грн., а також здійснити її виплату.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, такий не підлягає стягненню на його користь за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності в неповному розмірі.

Зобов`язати Міністерство оборони України (ЄДРПОУ 0034022) донарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності в розмірі 87250 (вісімдесят сім тисяч двісті п`ятдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Желік О.М.