Справа № 160/19970/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду поштою надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний Завод» (далі позивач) до Тернопільської митниці Державної митної служби України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA403030/2022/000137/2 від 25.10.2022;
- визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлене карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Тернопільської митниці Державної митної служби України №UA 403030/2022/000759.
Позовна заява обґрунтована наступним.
30 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що під час здійснення автоматизованого контролю із застосування системи управління ризиками митної декларації від 24.10.2022 року №UA403030.2022.022852 були згенеровані форми митного контролю « 105-2 Контроль правильності визначення вартості товарів», « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів» та визначено перелік необхідних до виконання митних процедур. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документів та встановлено не підтвердження позивачем числових значень складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а також завалення позивачем неповних відомостей про митну вартість товарів, наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах. Враховуючи викладене відповідач розпочав консультацію з позивачем, в т.ч. направив вимогу про надання додаткових документів. На це позивачем додатково були надані документи, але не в повному обсязі згідно вимоги відповідача, а листом позивача від 25.10.2022 року №4 повідомлено, що додаткових документів більше немає. Виходячи з вказаного, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару, яке є предметом оскарження. Також відповідач зазначає, що другорядні методи визначення митної вартості не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів, а тому відповідач перейшов до резервного методу визначення митної вартості товарів. Щодо висновку позивача про необхідність наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування за резервним методом, зазначає, що пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, є обов`язковими лише у разі коригування митної вартості за методами визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів або щодо подібних (аналогічних) товарів. Також відповідач зазначає, що картка відмови, яка є предметом оскарження, містить чіткі причини її винесення та чіткі вимоги до позивача, а тому обидва рішення, які є предметом оскарження, є законними та не підлягають скасуванню.
30 грудня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» представником відповідача подано клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника Тернопільської митниці у здійсненні подальшого розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін відмовлено.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
19 жовтня 2020 року позивач як Покупець та компанія WEIFANG GRENMASTER CO., LTD як Продавець уклали Контракт №GM2021. Згідно з п. 1.1. Продавець продає, а Покупець купує «Товар» в кількості, асортименті та за цінами, вказаними в Додатках, які є невід`ємною частиною цього Контракту для подальшої поставки в Україну. При цьому за п. 2.1. Контракту поставка Товару здійснюється партіями, сформованими виходячи з поданої Покупцем Заявки і визначається в додатках. Відповідно до п. 4.1. Контракту ціна на кожну партію товару визначається Покупцем і Продавцем через переговори і вказується в Додатках. Пунктами 5.1. та 5.2. Контракту визначено, що оплата Товару згідно цього Контракту здійснюється Покупцем в доларах США шляхом банківського переказу на поточний рахунок Продавця. Оплата кожної партії Товару визначається Покупцем і Продавцем через переговори і вказується в додатках.
Згідно Додатку №1/2 до Контракту п. 3.2. Контракту вирішено читати в наступній редакції: Строк та умови поставки Товару визначаються у відповідному Додатку, на кожну партію Товару. Додаток є невід`ємною частиною Контракту і підписується в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу для кожної із Сторін.
Додатком №3 до Контракту продовжено строк його дії до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань і завершення розрахунків.
Додатком №2022-6 від 10.01.2002 року до Контракту позивач та компанія WEIFANG GRENMASTER CO., LTD погодили постачання Товару, визначивши його загальну суму: 205524,00 доларів США, та передбачивши: поставка морським транспортом 5х40HQ контейнером, Умови поставки СРТ Тернопіль, Україна, Оплата кожної партії Товару 100% протягом 365 днів з моменту надання телекс релізу Коносамента. Повна вартість партії Товару: двісті п`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири долара США 00 центів.
Відповідно до Прайс-Листа від 03.01.2022 року компанія WEIFANG GRENMASTER CO., LTD повідомила позивача про ціни на його товари, за змістом ціни на Товар у Прайс-Листі є ідентичними цінам на Товар у Додатку.
Згідно Договору про надання брокерських послуг та декларування товарів від 16.07.2019 року №1607/1 ТОВ «КИЙ БРОК СЕРВІС» надавав позивачу послуги, пов`язані з декларуванням товарів, які йому належать та переміщуються через митний кордон України, а також надавав позивачу інші митно-брокерські послуги та консультаційні послуги у сфері митного законодавства.
24.10.2022 року ТОВ «КИЙ БРОК СЕРВІС» в інтересах позивача подало до Тернопільської митниці до митного оформлення митну декларацію UA403030.2022.022852 із митною вартістю Товару 205524,00 доларів США. Разом з митною декларацією подано наступні документи:
- Додатки до Контракту від 01.10.2021 року №1/2, від 01.11.2021 року №2, від 01.12.2021 року №3;
- Додаток №2022-6 від 10.01.2022 року;
- Інвойс №2022-6 від 10.01.2022 року;
- Пакувальний лист від 23.02.2022 року;
- Прайс-лист від 03.01.2022 року;
- Комерційна пропозиція від 05.01.2022 року;
- Виписка із загальної калькуляції від 10.01.2022 року;
- Накладні ЦІМ від 21.09.2022 року №002631, №002630, №002619, №002618, №002629;
- Митна декларація країни виробника від 22.02.2022 року;
- Сертифікат якості від 23.02.2022 року;
- Декларація про відповідність технічному регламенту від 25.08.2022 року;
- Технічні паспорти на весь Товар;
- Технічні характеристики на весь Товар.
В подальшому на вимогу відповідача позивач направив йому декілька листів-пояснень щодо вимог відповідача:
- Лист №1 від 24.10.2022 року, яким повідомив відповідача про неможливість надання банківських платіжних документів, які стосуються вантажу, виходячи з умов оплати, які вказані у п. 5.2. Контракту та п. 3 Додатку;
- Лист №2 від 24.10.2022 року, яким повідомив відповідача, що відповідно до змісту Додатку, п. 2. Контракту, вантаж, котрий надійшов згідно Інвойсу №202-6 від 10.01.2022 року було прийнято на базисних умовах поставки СРТ Тернопіль, України (Інкотермс-2010);
- Лист №3 від 24.10.2022 року, яким повідомив відповідача, що до митного оформлення було надано повний перелік документів, які підтверджують заявлену у митній декларації митну вартість. Компанія WEIFANG GRENMASTER CO., LTD виступає виробником поставляємої продукції. Посередницькі зовнішньоекономічні та/або внутрішні контракти відсутні.
- Лист №4 від 25.10.2022 року «Відповідь декларанта», яким позивач на повідомлення відповідача від 24.10.2022 року повідомив, що ним був наданий вичерпний перелік документів для підтвердження заявленої митної вартості.
25.10.2022 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA403030/2022/000137/2, яким щодо митної декларації UA403030/2022/022852 скореговано митну вартість Товару з 123838,00 доларів США (4528582,29 грн) до 267787,35 доларів США (9792608,59 грн), в зв`язку з чим митний платіж, який має бути сплачено, змінився з 905716,46 грн до 1958521,70 грн. В обґрунтування рішення вказано, що митна вартість не може бути визнана через неповні відомості про митну вартість товару, розбіжності в поданих документах, документального не підтвердження числових значень складових митної вартості, на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару. Окремо уточнено, що попри переміщення товару морським видом транспорту не надано коносамент, при цьому оплата товару пов`язано з датою видачі коносаменту, який відсутній, також експортером не зазначено період, на який видано прайс-лист, а митна декларація країни відправлення містить інформацію про фактурну вартість товару згідно інвойсу 1596474. В іншій частині обґрунтування вказаного рішення відповідач посилається на повідомлення позивачем листом від 25.10.2022 року №4 про те, що додаткових документів надано не буде та визначення митної вартості за резервним методом.
25.10.2022 року відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403030/2022/000759, згідно якого відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «В зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA403030/2022/000137/2. Неподання повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості (МКУ №4495-VI від 13.03.12р.: ст. 53, ст. 55, п. 12, ст. 264)».
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, вказується на неможливість визнання заявленої митної вартості, у зв`язку з тим, що
1) «декларантом заявлені неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні»;
2) відсутній коносамент;
3) копія митної декларації країни відправлення містить інформацію про невідповідну вартість товару;
4) ненадання на вимогу митного органу документів, які підтверджують митну вартість товару.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо неповноти заявлених відомостей про митну вартість товару, розбіжностей в поданих документах, документального не підтвердження числових значень складових митної вартості.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Щодо відсутності коносаменту.
В рішенні про коригування митної вартості товарів, що є предметом оскарження, а також у відзиві відповідач навів обґрунтування вказаного рішення, зокрема, вказав, що товар переміщувався морським видом транспорту у контейнерах, однак для підтвердження даного перевезення декларантом не надано коносамент, а також зазначив, що згідно додатку 2022-6 від 10.01.2022 до Контракту передбачено умови розрахунків з експортером товару протягом 365 днів з моменту видачі коносамента, однак визначити дату видачі коносаменту неможливо у зв`язку із його відсутністю.
Так, відповідно до Додатку №2022-6 до Контракту оплата кожної партії товару -100% відбувається протягом 365 днів з моменту надання телекс релізу Коносамента (з дати видачі коносамента відповідно до перекладу англійського варіанту відповідного словосполучення).
Твердження відповідача про необхідність підтвердження позивачем перевезення товару є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 2 Додатку №2022-6 до Контракту товар доставлявся безпосередньо контрагентом позивача на умовах СРТ-Тернопіль, Україна (тобто, перевезення оплачено, а товар підлягає доставці до міста Тернопіль, Україна), що вказує на інкорпорованість цінності послуги з доставки товару до вартості Контракту та фактичного врахування ціни доставки в його митній вартості. При цьому сам факт поставки Товару відповідачем не заперечувався та є встановленим.
Також суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 по справі №804/4680/16.
В свою чергу відповідач змістовних пояснень щодо неможливості перевірки належності визначення митної вартості без коносаменту не надав, обґрунтування яку саме складову митної вартості повинен підтвердити коносамент не навів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв необґрунтовано та протиправно при посиланні на відсутність вказаного документу для обґрунтування рішення про коригування митної вартості.
Щодо прайс-листа, який був поданий до митної декларації.
Відповідач у рішенні про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, вказав, що експортером не зазначено період, на який виданий прайс-лист, який був поданий до митної декларації.
Як вже зазначав суд, умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю.
Більш того, в матеріалах справи міститься та був наданий позивачу разом з митною декларацією Інвойс від 10.01.2022 року, який належить до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 815/5791/17
Також суд зазначає, що прайс-лист датовано 03.01.2022 року, а Додаток №2022-6, на підставі якого по суті і відбулося постачання партії товару, датований 10.01.2022 року, що вказує на мінімальний проміжок часу між датою виставлення прайс-листа та укладенням за його умовами домовленості про постачання товару по актуальній вартості. Також, відповідачу було надано комерційну пропозицію.
В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідач діяв необґрунтовано та протиправно при посиланні в прайс-листі періоду, на який він виданий, для обґрунтування рішення про коригування митної вартості.
Щодо змісту митної декларації країни відправлення.
Відповідач вказав, що згідно митної декларації країни відправлення встановлено, що фактурна вартість товару згідно інвойсу становить 1596474 доларів США (позиція №1405000 доларів США).
По-перше, відповідачем не здійснювався повний переклад вказаної експортної декларації, в зв`язку з чим коригування митної вартості на підставі самого лише дослідження цифр, без аналізу тексту митної декларації є неналежним способом аналізу такого документа. Зокрема, загальновідомою практикою є зазначення після разом із цифровим визначенням вартості її словесного відображення для усунення ризику описки, однак відповідач вказане проігнорував, переклад тексту митної декларації не здійснив, при цьому негативні наслідки від неможливості повного та всебічного аналізу документу поклав на позивача.
З цього приводу суд зауважує, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №420/2315/19.
По-третє, за обставин цієї справи відповідач скоригував митну вартість товарів зі 123838,00 доларів США до 267787,35 доларів США. Відповідно, очевидним є нерелевантність вказаної згаданих відповідачем сум 1596474 доларів США (позиція №1405000 доларів США) обставинам даної справи, адже відповідна сума в понад десять разів більша митної вартості, визначеної позивачем, та в майже шість разів більша від визначеної відповідачем, при цьому така сума не відповідає іншим наданим позивачем документам передусім Контракту та Інвойсу.
Відповідно, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність дій відповідача в цій частині.
Щодо ненадання на вимогу митного органу витребуваних документів.
Відповідач в рішенні, яке є предметом оскарження, зазначив, що на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування страхових документів, а також документів, що містять відомості про страхування, за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, каталогів, специфікацій виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформації біржових організацій про вартість товару, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту, виписок із бухгалтерської документації.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у первинно поданих позивачем документів ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду даної справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В даній справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів вказано: «Відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару».
З цього приводу суд зазначає наступне.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Щодо черговості застосування методів визначення митної вартості суд зазначає, що митна вартість товарів відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості раніше визнаній (визначеній) митними органами, інформація про що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі - ЄАІС). При цьому, у такій ситуації митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 Митного кодексу України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.18.2018 року по справі №813/7903/14.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Також суд зауважує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування»
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.04.2019 року по справі № 815/6242/17).
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Суд зазначає, що висновок про відсутність митних оформлень за ціною угоди (вартість операції) ідентичних/подібних товарів в понятті ст. 59-60 Митного кодексу України відповідачем ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві не доведено. В свою чергу висновок про неможливість застосування методів на основі віднімання та додавання вартості через ненадання декларантом необхідних методів є необґрунтованим та неконкретизованим, зокрема, щодо конкретних документів, відсутність яких завадила провести визначення митної вартості на підставі вказаних методів.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність оскаржуваних рішень.
Узагальнюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів, яке є предметом оскарження, є необґрунтованим та протиправним, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Щодо картки відмови у митному оформленні.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Тернопільської митниці Державної митної служби України №UA 403030/2022/000759 містить єдине мотивувальне речення «В зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA403030/2022/000137/2. Неподання повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості (МКУ №4495-VI від 13.03.12р.: ст. 53, ст. 55, п. 12, ст. 264)».
Виходячи з того, що суд під час розгляду даної справи прийшов до висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості товару №UA403030/2022/000137/2, а вказана картка відмови у митному оформленні обґрунтована виключно посиланням на таке рішення, вона також підлягає скасування.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Картка відмови Тернопільської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №403030/2022/000759 та рішення Тернопільської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA403030/2022/000137/2 від 25.10.2022 прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для їх скасування.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на суму 15792,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.12.2022 року №20.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний Завод» (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ) до Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 38, ) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA403030/2022/000137/2 від 25.10.2022.

Визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлене карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Тернопільської митниці Державної митної служби України №UA 403030/2022/000759.

Стягнути з Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 38, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний Завод» (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 15792,08 гривень (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні 08 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Н.В. Боженко