Справа № 200/5310/22
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Справа№200/5310/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

28.12.2022 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-1):

- визнати незаконним та скасувати рішення №70 від 08.09.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 12.06.1978 по 25.08.1978 в Рославльському маслодельно-сиродельному комбінаті в якості робочої 2 розряду на час сезону переробітки молока, 15.06.1979 по 27.08.1979 Рославльському маслодельно-сиродельному комбінаті в якості робочої 2 розряду, періоди навчання у Рославльському совхозі-технікумі з 01.09.1977 по 27.02.1981, у Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1982 по 31.07.1988 та повторно розглянути заяву від 01.09.2022 про призначення пенсії за віком.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у відповідача повторно витребувано встановлені судом докази по справі.

26.01.2023 відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, надав до суду докази по справі.

27.01.2023 судом долучено до матеріалів справи докази по справі, які надано відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.01.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2).

13.02.2023 судом повторно витребувано у відповідача-2 встановлені судом докази по справі.

14.02.2023 відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надав відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.02.2023 долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, який надано відповідачем-2, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Так, позивач на обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач-1 рішенням №70 від 08.09.2022 відмовив їй у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зауважує, що згідно зазначеного рішення, відповідач-1 не зарахував до її страхового стажу період роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом та з різними датами, період роботи з 05.06.1979 по 27.08.1979, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом та з різними датами, період у колгоспі з 06.04.1981 по 29.09.1981, оскільки відсутнє підтвердження про вироблені вихододні та встановлений мінімум, періоди навчання за 1977-1981 роки та 1982-1988 роки, оскільки періоди навчання перетинаються з роботою, тому необхідно надати уточнюючі довідки про період на форму навчання.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, свою позицію обґрунтовував тим, що рішенням відповідача-1 №70 від 08.09.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховані періоди роботи по трудовій книжці з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979 у Рославльському маслодельно-сиродельному комбінаті, з 06.04.1981 по 29.09.1981- у колгоспі «Наша Родина» та періоди навчання з 1977 року по 1981 рік, з 1982 року про 1988 рік. Так, підставою для здійснення записів у трудовій книжці позивача за період з 12.06.1978 по 25.08.1978 зазначено один і той же наказ №260, але під різними датами, що унеможливлює визначити однозначно підстави, наслідком яких було здійснено відповідні записи до трудової книжки. Аналогічна ситуація із записами у трудовій книжці позивача за період роботи з 15.06.1979 по 27.08.1979, підставою для здійснення вказаних записів зазначено один і той же наказ №176 від 15.06.1979.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивачем надані документи про навчання у Рославльському совхозі-технікумі протягом 1977-1981 років. При цьому, довідку про форму навчання позивач не надала. З наданого позивачем диплома серії НОМЕР_1 , виданого 27.02.1981 за реєстраційним № НОМЕР_2 , про закінчення повного курсу вищевказаного технікуму не вбачається ні дата зарахування до технікуму, ні дата про відрахування з технікуму, ні форма навчання в ньому, що унеможлювлює прийняття відповідного рішення про зарахування періоду навчання до страхового стажу для призначення пенсії за віком. Відповідач-2 звертає увагу на те, що не відповідає дійсності та вимогам діючого законодавства посилання позивача на те, що надання нею копії диплому про навчання у технікумі є достатнім документом для встановлення відповідачем-1 факту того, що вона навчалася на денній формі навчання лише з тих підстав, що термін її навчання у технікумі складав період з 1977-1981 роки, що відповідає «строку навчання студентів на денній формі навчання». Відповідач-2 вважає, що надання доказів про навчання на денній формі лежить саме на позивачці, яка зобов`язана подати до державного органу усі документи, з яких вбачається той факт, на який вона посилається. Оскільки поданий документ-диплом не містить необхідної інформації, він не може належним доказом навчання саме на денній формі навчання у технікумі. Разом із цим, відповідач-2 зазначає, що період навчання у цей період перетинається з періодом роботи у Рославльському маслодельно-сиродельному комбінаті. Аналогічна ситуація з періодом навчання позивача у Макіївському інженерно- будівельному інституті протягом 1982-1988 років. Відповідач-2 вважає, що наявність диплома серії НОМЕР_3 , виданого 29.06.1988 за реєстраційним №600, не є підставою для висновку, що позивач навчалася на денній формі навчання у вказаному вищому навчальному закладі.

Відповідач-2 вважає, що надання уточнюючих довідок про період та форму навчання є необхідною умовою для врахування до страхового стажу позивача періодів навчання у вищевказаних освітніх закладах.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 .

01.09.2022 позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

До зазначеної заяви позивач, зокрема, долучив копію паспорта, копію рнокпп, копію трудової книжки, копію диплома серії НОМЕР_1 , копію диплома серії НОМЕР_3 .

08.09.2022 відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, прийняв рішення №70 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком в якому зазначив наступне.

«Відмовити у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.09.2022.

Пенсійний вік визначений статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років.

Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 29 років.

Страховий стаж особи 23 роки 5 місяців 22 дні.

До страхового стажу не зараховані:

- період роботи по трудовій книжці з 12.06.1978 по 25.08.1978, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом з різними датами;

- період роботи по трудовій книжці з 15.06.1979 по 27.08.1979, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом;

- період роботи у колгоспі з 06.04.1981 по 29.09.1981, оскільки відсутнє підтвердження про вироблені вихододні та встановлений мінімум;

- періоди навчання 1977-1981 та 1982-1988 роки, оскільки навчання перетинаються з роботою, необхідно надати уточнюючі довідки про період та форму навчання.

Додатковий коментар.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» матиме після досягнення 63 років, тобто з 13.08.2025.»

Матеріали справи не містять доказів пропозиції суб`єкта владних повноважень позивачеві надати додаткові документи.

15.11.2022 позивач звернулась до відповідача-1, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, із звернення в якому зазначила, зокрема, що рішенням відповідача-1 №70 від 08.09.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із не зарахуванням періодів навчання у технікумі та інституті до страхового стажу, оскільки періоди навчання перетинаються з періодами роботи, тому необхідні уточнюючі довідки про періоди та форму навчання.

В трудовій книжці позивача мають місце записи про періоди навчання у технікумі та інституті, вони правильні та мають повну інформацію, а також позивач надавала оригінали дипломів. Період навчання в інституті не перетинається з періодом роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці. Період навчання у технікумі перетинається та може бути зарахований з урахуванням цих перетинань один раз. Тому позивачу не зрозуміло, чому вона повинна надавати уточнюючі довідки з учбових закладів, які знаходяться у м. Макіївці, що зараз є непідконтрольною України територією. У позивача не має можливості їх отримати та відповідач-1 в будь-якому разі не прийме їх до відома.

При зарахуванні періодів навчання до страхового стажу позивача його буде достатньо для призначення пенсії, тому позивач вважає, що відповідач-1 своїми протиправними діями лишає позивача права на пенсійне забезпечення.

Просила переглянути заяву про призначення пенсії з врахуванням вищезазначеного та призначити пенсію.

01.12.2022 відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, прийняв рішення №70 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022 ОСОБА_1 в якому зазначив наступне.

«За результатами перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовної ЕПС ОСОБА_1 було виявлено, що до страхового стажу не зараховані періоди навчання з 01.09.1977 по 25.02.1981 та з 01.09.1982 по 29.06.1988. Після опрацювання справи та зарахування періоду навчання з 01.09.1977 по 25.02.1981 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.09.2022.

Пенсійний вік визначений статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років.

Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 29 років.

Страховий стаж особи 26 років 8 місяців 4 дні.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи по трудовій книжці без номеру від 12.06.1978:

- період роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом з різними датами;

- період роботи з 15.06.1979 по 27.08.1979, оскільки записи про прийняття та звільнення під одним наказом;

- період роботи у колгоспі з 06.04.1981 по 29.09.1981, оскільки відсутнє підтвердження про вироблені вихододні та встановлений мінімум;

- періоди навчання 1982-1988 роки, оскільки період навчання 6 років (необхідна уточнююча довідка про денну форму навчання).

Додатковий коментар.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» матиме після досягнення 63 років, тобто з 13.08.2025.»

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 від 12.06.1978, записи №1-4, 7-8, 11-14 підтверджують, що позивач:

- 12.06.1978 прийнята робочою 2 розряду на час сезону переробітки молока в Рославльський маслодельно-сиродельний комбінат, підстава наказ №260 від 12.06.1978;

- 25.08.1978 звільнена у зв`язку із закінченням строку дії договору, підстава наказ №260 від 25.08.1978;

- 15.06.1979 прийнята робочою 2 розряду в сирцех у Рославльський маслосиркомбінат, підстава наказ №176 від 15.06.1979;

- 27.08.1979 звільнена у зв`язку із закінченням строку дії договору, підстава наказ №176 від 15.06.1979;

- з 06.04.1981 по 29.09.1981 працювала майстром в колгоспі «Наша Родина»;

- 19.08.1982 звільнена із займаної посади у зв`язку зі вступом до ВНЗ;

- з 01.09.1982 по 31.07.1988 навчалась в Макіївському інженерно-будівельному інституті;

- 01.08.1988 прийнята на роботу будівельним майстром до виробничого об`єднання «Дзержинськвуголь».

Судом встановлено, що відповідно до диплома серії НОМЕР_1 , виданого 27.02.1981 за реєстраційним №4259, ОСОБА_1 в 1977 році вступила до Рославльського совхозу-технікуму та в 1981 році закінчила повний курс навчання.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до диплома серії НОМЕР_3 , виданого 29.06.1988 за реєстраційним №600, ОСОБА_1 в 1982 році вступила до Макіївського інженерно-будівельного інституту та в 1988 році закінчила повний курс навчання.

Позивач, не погодившись із рішенням відповідача-1 №70 від 08.09.2022, звернувся з даним позовом до суду.

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови відповідача-1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем-1 не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 06.04.1981 по 29.09.1981, що не є спірним питанням у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, у редакції, що діяла на час звернення за призначенням пенсії (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

В той же час, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637) (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1) (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), при прийманні документів працівник сервісного центру:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із положеннями пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412, не застосовується.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що підставою для внесення записів №1, 2 в трудову книжку позивача від 12.06.1978 є один і той самий наказ №260, проте, від різних дат від 12.06.1978, та від 25.0.1978 відповідно, а підставою для внесення записів №3, 4 є один і той самий наказ №176 від 15.06.1979.

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством вимог пунктів 2.3. 2.4 Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, доводи відповідачів щодо не підтвердження страхового стажу за періоди роботи позивача з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці позивача про прийняття на роботу та звільнення здійснені на підстави однакових наказів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.

За даних обставин відповідач-1 фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Враховуючи, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, і трудовою книжкою позивача підтверджено періоди його роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, позивачем доведено наявність у нього страхового стажу за вказані періоди.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо періодів навчання позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Уникаючи надмірного формалізму, судом встановлено, що відповідачами не було запропоновано позивачу надати додаткові документи для підтвердження часу навчання за спірний період, та не вжито жодних дій щодо витребування додаткових документів з метою належного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з трудової книжки позивача від 12.06.1978, у період навчання в Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1982 по 31.07.1988 позивач не здійснювала трудову діяльність, що не оскаржується сторонами.

Водночас, як із диплома, диплома серії НОМЕР_3 , виданого 29.06.1988 за реєстраційним №600, позивач в 1982 році вступила до Макіївського інженерно-будівельного інституту та в 1988 році закінчила повний курс навчання в Макіївському інженерно-будівельному інституті.

Таким чином, зазначеним дипломом підтверджується тривалість навчання позивача у вищому навчальному закладі, що становить 6 років, а також та обставина, що позивач, закінчила повний курс навчання в Макіївському інженерно-будівельному інституті.

Підтвердження часу навчання позивача у вищому навчальному закладі відомостями диплому серії НОМЕР_3 , виданого 29.06.1988 за реєстраційним №600, є належним та достатнім доказом.

Таким чином, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу часу навчання у вищому навчальному закладі, Макіївському інженерно-будівельному інституті.

Разом із цим, суд зазначає, що відповідно до рішення відповідача-1 №70 від 01.12.2022 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022 період навчання позивача з 1977 року по 1981 рік в Рославльському совхозі-технікумі зараховано до страхового стажу позивача, що не заперечується відповідачем-1, тому зарахування зазначеного періоду навчання до страхового стажу позивача не є спірним у даній справі.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення та рішення №70 від 01.12.2022 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022, яке прийнято за результатами перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовної ЕПС ОСОБА_1 , спірні періоди робити та навчання позивача відповідачі не зарахували до його страхового стажу.

Наведені вище обставини свідчать, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачі діяли без дотримання принципів, визначених статтею 2 КАС України, та положень статті 46 Конституції України.

Пунктами 4.3, 4.10 Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Разом із цим, як встановлено судом вище, рішення №70 від 01.12.2022 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022 прийняте за результатами перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовної ЕПС ОСОБА_1 . Отже, органом, який фактично вирішував питання про призначення пенсії позивачу, виступав саме відповідач-2.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №70 від 08.09.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №70 від 01.12.2022 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022, яке прийнято за результатами перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовної ЕПС ОСОБА_1 , в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, періоду навчання з 01.09.1982 по 31.07.1988, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, період навчання з 01.09.1982 по 31.07.1988, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.09.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до дубліката квитанції №0.0..1 від 09.12.2022 позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 суми судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 1, м. Суми, Сумська область, 40030, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №70 від 08.09.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №70 від 01.12.2022 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії №70 від 08.09.2022, яке прийнято за результатами перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовної ЕПС ОСОБА_1 , в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, періоду навчання з 01.09.1982 по 31.07.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.06.1978 по 25.08.1978, з 15.06.1979 по 27.08.1979, період навчання з 01.09.1982 по 31.07.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.09.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.02.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна