Справа № 500/4402/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4402/22

15 лютого 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представника позивача Півторак В.М.

представника відповідача Свистун Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Півторака Володимира Михайловича звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1-1919 від 29.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Тернопільській області №1-1919 від 29.09.2022 позивача зобов`язано сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1096,20 грн, а саме з нежитлової будівлі (хімсклад), яка є його власністю та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що наявні приміщення, які знаходяться за зазначеною адресою, з грудня 2014 року використовуються для вирощування та переробки (забою) сільськогосподарських тварин та являються територією бойні, розділеною на відповідні санітарні зони. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є хімскладом та знаходиться на одній території з приміщенням м`ясоконсервного цеху, де проводиться забій та переробка сільськогосподарської продукції. Тобто дане приміщення (хімсклад) невід`ємна частина забійного (м`ясопереробного) цеху ОСОБА_1 , яке відповідно до ветеринарно-санітарних норм відокремлене від основного виробничого приміщення, де здійснюється зберігання хімічних препаратів, які використовуються для дизенфекції виробничих приміщень.

Одночасно повідомляє, що нерухомість в оренду, лізинг, позичку нікому не передавалась, а відтак не може бути об`єктом оподаткування.

З огляду на вказане позивач вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України, у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на зазначену будівлю не повинен нараховуватись податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На адресу суду 02.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 перебуває у власності нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 182,7 кв.м.

Водночас позивач надає до суду експлуатаційний дозвіл №19-16-24 Mt SAB ONF HS AS від 12.12.2014 на будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Представник відповідача зауважує, що на цю будівлю нерухомості податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не було нараховано.

Відтак стверджує, що позивачем не підтверджено використання будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах діяльності сільськогосподарського товаровиробника. Також звертає увагу, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі №500/6015/21, яке було скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, представник відповідача заперечує щодо розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що аналогічні обставини, які виникли між сторонами в межах даної справи, неодноразово досліджувалися судами, а тому зазначені у попередньому розрахунку суми витрат за надані послуги є значно перебільшеними, не відповідають середньоринковим цінам на аналогічні послуги та критерію розумності. Звертає увагу, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи. Також зазначає, що адвокатом Півтораком В.М. не підтверджено оплату послуг, не надано договору, акту виконаних робіт та розрахунку витраченого часу.

Ухвалою суду від 05.01.2023 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 31.01.2023 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 31.01.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 15.02.2023 о 11:45 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила у його задоволенні відмовити повністю.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство від 15.04.2016 належить на праві власності об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, склад хімматеріалів з літ. «Б» корпус "С", загальною площею 182,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29.09.2022 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №1-1919, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 1096,20 грн за податковий період 2021 року, об`єкт оподаткування: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення №1-1919 від 29.09.2022 таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.

За змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Отже, визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження наявності податкової пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, надано до суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, основним видом діяльності позивача є виробництво м`яса (код ВЕД 10.11), серед інших видів діяльності: розведення свиней, виробництво м`ясних продуктів, оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; копію експлуатаційного дозволу №19-16-24 Mt SAB ONF HS AS на забій сільськогосподарських тварин та первинну обробку м`яса за місцезнаходженням потужності об`єкта: АДРЕСА_1 .

Оцінюючи вищевказані докази суд допускає, що позивач підпадає під ознаки сільськогосподарського товаровиробника.

Однак з наданих позивачем документів не вбачається можливим встановити, що належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, склад хімматеріалів з літ. «Б» корпус "С", загальною площею 182,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується позивачем безпосередньо у його сільськогосподарській діяльності.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) віднесено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» містить підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах (від 31.01.2018 у справі №822/2624/16, від 23.09.2021 у справі №640/32550/20) зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 органом, уповноваженим на ведення Класифікатора, визначено Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві».

Вказане підприємство уповноважене в установленому порядку видавати експертні висновки щодо належності об`єктів нерухомості (їх частин) до певного класу будівель на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором.

Натомість позивач не надав суду жодних доказів щодо приналежності об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, склад хімматеріалів з літ. «Б» корпус "С", загальною площею 182,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд.

З наданих позивачем документів, зокрема, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, при продажу майна в провадженні у справі про банкрутство від 15.04.2016, неможливо встановити, якому коду згідно з Класифікатором відповідає вказана будівля, водночас суд, самостійно, без зазначення відповідного коду у правовстановлюючих документах, не має підстав класифікувати за функціональним призначенням належний позивачу на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості.

При цьому ОСОБА_1 стверджує, що вищезгаданий об`єкт нерухомого майна є складом хімічних матеріалів, однак жодних належних доказів на підтвердження цих обставин та того, що вказане нежитлове приміщення безпосередньо використовується позивачем у його сільськогосподарській діяльності, до матеріалів позовної заяви не надано.

Сама лише наявність у власності об`єкта нерухомого майна, яке, як стверджує позивач, знаходиться на одній території з приміщенням м`ясоконсервного цеху, та не здається в оренду, лізинг, позичку, не є достатньою правовою підставою для застосування до фізичної особи пільг, передбачених підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, підстави щодо звільнення позивача від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до приписів підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відсутні.

З огляду на те, що належна позивачу нежитлова будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення №1-1919 від 29.09.2022 не підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №1-1919 від 29.09.2022 р. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637).

Головуючий суддя Подлісна І.М.