Справа № 200/19174/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Справа№200/19174/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області про стягнення сум,-

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області про:

- стягнення з відповідача на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 54056 грн.;

- стягнення з відповідача на користь позивача суму грошової компенсації за невикористану відпустку;

- стягнення з відповідача на користь позивача суму додаткової доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, за період з 18 лютого 2021 року по 17 вересня 2021 року;

- стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за затримку розрахунку за період з дня звільнення 17 вересня 2021 року по день ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на день звільнення, позивачу не виплачено належні суми, які повинні виплачуватися працівникам поліції. Відповідачем порушено норми чинного законодавства та не виплачено суму вихідної допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби під час звільнення, також під час звільнення не виплачено грошові кошти за невикористану частину основної щорічної відпустки за 2020 рік у кількості 19 днів, а також додаткову доплату на період дії карантину за період з 18 лютого 2021 року по 17 вересня 2021 року, з посиланням на відсутність фінансування. При цьому позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, з дати звільнення, з 17 вересня 2021 року, по дату прийняття рішення судом.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що спірні правовідносини врегульовано нормами спеціального законодавства, у зв`язку із чим норми загального законодавства, застосуванню не підлягають. Відповідач зазначив, що відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію», Головне управління Національної поліції в Донецькій області та його управління превентивної діяльності до поліції особливого призначення не віднесені, тому положення Закону України «Про соціальний і правовий військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача не поширюються. Відповідач вказав, що відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції (вислуги років) включається тільки періоди дійсної служби, тобто тривалість трудової діяльності, без врахування пільгового обчислення, та оскільки у позивача відсутні необхідних 10 років календарної вислуги років, право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відсутнє.

Відповідач вважає посилання позивача про те, що він має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за минулий рік (2020 рік), який передував року звільнення, безпідставними та такими суперечать нормам спеціального законодавства. Відповідач наголосив, що передумовою нарахування та виплати грошової компенсації є обов`язкове зазначення про це в наказі про звільнення, при цьому з наказом про звільнення позивач ознайомлений під підпис 17 вересня 2021 року (у якому не встановлено про необхідність нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2020 рік), проте наказ про звільнення в цій частині не оскаржувався.

Стосовно позовних вимог в частині виплати додаткової доплати на період дії карантину за період з 18 лютого 2021 року по 17 вересня 2021 року, вказав про відсутність фінансування, та зазначив про подання потреби в коштах для нарахування та виплати позивачеві такої доплати за період з 18 лютого 2021 року до серпня 2021 року включно, оскільки у вересні 2021 року позивач не забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 14 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року вирішено поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення з відповідача на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус учасника бойових дій відповідно до рішення комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських та інших працівників Національної поліції України від 26 лютого 2019 року № 2/І/V/225.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, 8, зареєстроване місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, є органом державної влади та належним відповідачем у справі.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області) від 17 вересня 2021 року № 514о/с відповідно до розділу VII Закону України Про Національну поліцію капітана поліції ОСОБА_1 (0091174), старшого інспектора з особливих доручень охорони публічного порядку управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням); вислуга років на 17 вересня 2021 року у календарному обчисленні складає: 9 років 1 місяць 7 днів, у пільговому обчисленні 11 років 5 місяців 23 дні. Також наказом визначено: вважати зайво використану відпустку за 2021 рік у кількості 10 діб.

Суд зазначає, що відомостей щодо виплати позивачеві компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2020 рік даний наказ не містить.

На звернення адвоката позивача, відповідач листом від 15 листопада 2021 року повідомив про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки він не має календарної вислуги 10 років; стосовно нарахування та виплати додаткової доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину вказав, що в межах виділених асигнувань, в липні 2021 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено додаткову доплату поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, за період з 1 січня 2021 року по 17 лютого 2021 року в сумі 5465,28 грн. Також зазначено, що додаткова доплата на період дії карантину за період з 18 лютого2021 року по теперішній час не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з відсутністю фінансування.

Згідно з довідкою ГУНП в Донецькій області від 12 листопада 2021 року № 4476/12/03-2021, станом на 17 вересня 2021 року ОСОБА_1 використав частину чергової відпустки за 2020 рік у кількості 14 діб у період з 21 вересня 2020 року по 4 жовтня 2020 року та за 2021 рік у кількості 33 доби з 9 серпня 2021 року по 11 вересня 2021 року, невикористана щорічна чергова відпустка за 2020 рік склала 19 діб. Надмірно використана щорічна чергова відпустка за 2021 рік склала 10 діб.

При цьому довідкою відповідача від 2 лютого 2022 року №201 підтверджується утримання з грошового забезпечення позивача у вересні 2021 року коштів за зайво використану відпустку за 2021 рік (10 діб) в сумі 4783,90 грн.

Також, згідно з довідкою УФЗБО ГУНП в Донецькій області від 2 лютого 2022 року №202 "Щодо нарахованої та виплаченої додаткової доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" з 18 лютого 2021 року відповідне фінансування головним розпорядником було припинено, тому нарахування та виплата вказаної доплати з 18 лютого 2021 року не здійснювалось.

Позивач, вважаючи, що на день звільнення йому не виплачено належні суми, які повинні виплачуватися працівникам поліції, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі -Закон України Про Національну поліцію, Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стосовно наявності підстав для стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпусти за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частиною 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до частини 11 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, положеннями Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у випадку не використання поліцейським щорічної відпустки протягом поточного календарного року поліцейський не втрачає право на цю відпустку після закінчення поточного року.

Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16 і вважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18 з таких підстав:

..Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч. ч. 8, 11 ст. 93 Закону № 580, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік..

Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що: ..законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок….

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що невикористана щорічна чергова відпустка Ліпаєва Є.В. за 2020 рік складає 19 діб, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 19 діб та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві таку компенсацію.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпусти, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розмір та порядок обчислення належних позивачу сум компенсації за невикористані дні відпусток, що мають бути вчинені відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпусти, задоволенню не підлягають у зв`язку із передчасністю.

Стосовно позовних вимог в частині виплати додаткової доплати на період дії карантину за період з 18 лютого 2021 року по 17 вересня 2021 року.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 (далі - Постанова № 375) врегульовані деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни.

При цьому, пунктом 1 Постанови № 375 встановлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Пунктом 5 Постанови № 375 передбачено, що доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

При цьому з метою реалізації Постанови №375 та Наказу №431 головою Національної поліції України видано доручення від 25 червня 2020 року №7789/01/29-2020 Про організацію заходів, спрямованих на забезпечення встановлення додаткової доплати поліцейським, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375. Поліцейським, які не залучались до виконання завдань по забезпеченню охорони публічної (громадської) безпеки і порядку на прилеглій території до об`єктів госпіталізації осіб, хворих на COVID-19, обсервації (ізоляції), контролю за дотриманням режиму обсервації (ізоляції), самоізоляції, посилення патрулювання громадських місць, ужиття інших заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, додаткова доплата не встановлюється.

Цей порядок установлює алгоритм визначення керівниками підрозділів Головного управління Національної поліції в Донецькій області персонального переліку поліцейських підпорядкованих їм підрозділів відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375.

Відповідно до п.1 розділу II Порядку персональний перелік поліцейських, яким установлюється доплата, визначається керівниками підрозділів ГУНП в Донецькій області, перелік яких наведено в додатку 1 до цього Порядку.

У пункті 3 Порядку зазначено, що до персонального переліку поліцейських, яким установлюється доплата, включаються поліцейські, які відповідають наступним критеріям:

1) несли службу в період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, та у безпосередньому контакті з населенням виконували відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2") (далі - постанова 641) одну або декілька з наступних функцій: здійснення поточного контролю за перебуванням особи в місці самоізоляції шляхом проведення перевірки фактичного перебування осіб за зазначеними ними адресами самоізоляції (відвідування на дому) (згідно з пунктом 28 постанови 641); виконання поточного контролю дотримання карантинних обмежень на вулицях, у парках, інших громадських місцях, проведення вибіркової перевірки документів, що посвідчують особу (згідно з пунктом 31 постанови 641); здійснення заходів контролю виконання протиепідемічних вимог під час здійснення пасажирських перевезень (згідно з пунктом 46-4 постанови 641);

2) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням протиепідемічні заходи, покладені на поліцію протоколами засідань державних чи регіональних комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, відповідно до "зеленого", "жовтого", "помаранчевого" та "червоного" рівнів епідемічних загроз, зокрема: заходи контролю за дотриманням маскового режиму при посадці у громадський транспорт (автобус, тролейбус, трамвай) на зупинках, які постійно мають значні навантаження та найбільш завантажених кінцевих зупинках (у пікові години); проведення рейдів щодо недопущення роботи нічних розважальних закладів відповідно до діючого протиепідемічного законодавства; контроль за недопущенням порушень протиепідемічного законодавства та обмежень керівниками (власниками) приватних навчальних закладів області (якщо такі обмеження встановлено рішеннями державної чи регіональної комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій).

3) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням заходи щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян згідно з пунктом 1 постанови 375: поліцейські, які залучаються до підтримання публічного порядку та додержання вимог протиепідемічного законодавства під час проведення масових заходів (збори, мітинги, походи, демонстрації, пікети, публічні релігійні заходи; святкові та пам`ятні заходи, організовані органами державної влади та місцевого самоврядування; заходи, організовані іноземними дипломатичними установами в Україні; офіційні спортивні змагання, масові спортивні та культурно-видовищні заходи, візити осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, вибори до органів влади та місцевого самоврядування); поліцейські, які несуть службу на стаціонарних постах та в складі мобільних груп із забезпечення карантинних заходів, розташованих на кордонах території обслуговування з іншими областями країни.

4) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням заходи щодо забезпечення захисту прав дітей згідно з пунктом 1 постанови 375, статті 5 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", Інструкції з організації роботи підрозділів ювенальної превенції Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 19 грудня 2017 року № 1044: проведення за місцем проживання чи навчання бесід з питань індивідуальної профілактики з дітьми, які перебувають на профілактичному обліку, складання відповідного рапорту (акту); заходи за заявою про безвісне зникнення дитини (опитування родичів, друзів, вчителів, однокласників, оточення, подомовий обхід), отримання пояснень від опитаних; за повідомленнями медичних, освітніх закладів, соціальних служб відвідування дитини за місцем проживання з питань запобігання домашньому насильству, жорстокому поводженню з дітьми, збір медичних документів для підтвердження фактів, отримання пояснень опитаних осіб, складання рапорту, адміністративного протоколу; рейди у метрополітені, на ринках, місцях скупчення дітей з метою запобігання дитячій бездоглядності; здійснення заходів поліцейського піклування щодо дітей (з поміщення до лікарні чи дитячого закладу, складання рапорту, протоколу поліцейського піклування; відвідування за повідомленням органу освіти дитини за місцем проживання з метою залучення дитини до навчання та захисту права дитини на здобуття освіти, складання рапорту та повідомлення до органу освіти; рейди з перевірки дотриманням суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавства щодо заборони продажу неповнолітнім особам алкогольних, слабоалкогольних напоїв і тютюнових виробів - та складання рапорту, адміністративного протоколу; рейди з перевірки дотримання обмежень перебування дітей у нічний час у закладах, у яких проводиться діяльність у сфері розваг, та закладах громадського харчування, складання рапорту, адміністративного протоколу; проведення рейдів та виявлення фактів уживання дітьми алкоголю, складання адміністративних протоколів; відвідування за повідомленням соціальної служби проблемних сімей, складання рапорту та адміністративних протоколів за фактами невиконання батьківських обов`язків; рейди з відвідування дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, за місцем їх проживання разом із службою у справах дітей для з`ясування умов проживання, складання акту; бесіди з дітьми та їх батьками (законними представниками) під час провадження в справі про адміністративне правопорушення, учинене дитиною; складання адміністративного протоколу; заходи за участю дітей (за окремими планами, вказівками НПУ); проведення, за запитами навчальних заходів, бесід з дітьми, схильними до вчинення правопорушень, за місцем проживання, навчання або роботи (складання рапорту, відібрання пояснень, підготовка відповіді до навчального закладу); відвідування дитини за місцем проживання для з`ясування умов проживання, а також чинників, які можуть негативно впливати на неї, бесіди з батьками дитини, її законними представниками, членами сім`ї з метою усунення причин і умов, які спонукали до вчинення дитиною адміністративного чи кримінального правопорушення, та складання рапорту.

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку, керівник підрозділу ГУНП у період дії карантину щомісяця до 01 числа забезпечує підготовку та подає до УФЗБО разом із супровідним листом за минулий місяць належним чином оформлені, підписані та зареєстровані в підрозділі документального забезпечення:

- табель обліку несення служби поліцейських (додаток 2);

- персональний перелік поліцейських для встановлення додаткової доплати на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, які забезпечують правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (при п`ятиденному робочому тижні з двома вихідними або нерівномірним графіком несення служби (додаток 3);

- оригінали рапортів поліцейських, включених до персонального переліку, на ім`я начальника ГУНП в області, з проханням виплати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 додаткової доплати до грошового забезпечення за період виконання в умовах карантину функцій в безпосередньому контакті з населенням; на рапорті проставляється резолюція керівника підрозділу ГУНП, територіального відділу (відділення) поліції, командира стройового підрозділу клопочу по суті рапорту ; у рапорті поліцейський зазначає 1) дати виконання протягом минулого місяця функцій, визначених розділом II цього Порядку, 2) зміст виконаних у ці дні функцій, які підтверджують безпосередній контакт з населенням; 3) перелік первинних документів, які підтверджують викладу інформацію; перелічені первинні документи додаються до копії рапорту поліцейського та зберігаються у підрозділі ГУНП відповідно до правил діловодства в підрозділах Національної поліції України.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання додаткової доплати поліцейським, визначеної Постановою №375 за період з 18 лютого 2021 року по серпень 2021 року, окрім вересня 2021 року.

Так, згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 у спірний період, з 18 лютого 2021 року по 17 вересня 2021 року, перебував на посаді старшого інспектора з особливих доручень охорони публічного порядку управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області . При цьому, матеріалами справи, зокрема копіями рапортів ОСОБА_1 та розрахунками потреб у коштах для встановлення додаткової доплати на період дії карантину, підтверджується, що позивач виконував службові обов`язки з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2 та забезпечував внаслідок виконання службових обов`язків життєдіяльність населення та внаслідок виконання таких обов`язків постійно мав безпосередній контакт з населенням у період з 18 лютого 2021 року по серпень 2021 року. Проте, рапорт позивача з проханням виплати на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 додаткової доплати до грошового забезпечення за вересень 2021 року відсутній, також ОСОБА_1 не включено до розрахунку потреб у коштах для встановлення доплати на період карантину за вересень 2021 року. При цьому, згідно з довідкою відповідача від 12 листопада 2021 року позивач у період з 9 серпня 2021 року по 11 вересня 2021 року перебував у відпустці, 17 вересня 2021 року звільнений зі служби.

Стосовно посилань відповідача щодо відсутності з 18 лютого 2021 року відповідного фінансування за бюджетною програмою за КПКВК 1007070 Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками, суд зазначає, що відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати на період дії карантину не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі № 820/4619/16 та від 14 березня 2019 року по справі № 820/660/17.

Таким чином, відповідачу слід здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по серпень 2021 року.

Підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування вказаної вище виплати за вересень 2021 року відсутні із наведених вище підстав.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 2 статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ), визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Системний аналіз наведених положень Закону №2262-ХІІ дає підстави дійти висновку, що частиною 2 статті 9 цього Закону встановлено дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзаці 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»(далі - Постанова №393), згідно з яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У розумінні вказаних правових норм слідує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Так, згідно матеріалів справи, позивач звільнений за власним бажанням, вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 становить: у календарному обчисленні - 09 років 01 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 11 років 05 місяців 23 дні, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо не оскарження позивачем наказу про звільнення в частині не визначення необхідності нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, оскільки наказ про звільнення не є предметом розгляду у цій справі, натомість позивачем оскаржується протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Суд вважає, що відновленням порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Ураховуючи, що розмір належної позивачеві суми одноразової грошової допомоги при звільненні має бути нарахована та сплачена відповідачем на виконання рішення суду, позовні вимоги щодо стягнення суми одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 54056 грн. задоволенню не підлягають, у зв`язку із передчасністю.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку за період з дня звільнення 17 вересня 2021 року по день ухвалення рішення у справі.

Суд зазначає, що фактично виплати спірних у цій справі сум на момент звернення з позовом не відбулося.

При цьому слід зазначити, що у пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вказав Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні, аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки повного розрахунку із позивачем на теперішній час не проведено, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у даній справі не підлягають задоволенню як передчасно заявлені.

Таким чином, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Донецькій області до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки відповідно до ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають. При цьому, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 908,40 грн., який може бути повернутий як помилково або надмірно сплачений за заявою позивача.

Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Так, положеннями частини 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд в постанові від 21 січня 2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як убачається з матеріалів справи, судові витрати складаються з витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 27 жовтня 2021 року, укладеного між позивачем та адвокатом Кононовою Є.А., актом здачі-приймання наданих послуг від 31 січня 2022 року, копію квитанції №1 від 27 грудня 2021 року на суму 7000 грн.

Так, згідно з актом здачі- приймання наданих послуг сума гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 7000 грн., складається з: надання юридичної консультації, ознайомлення та вивчення матеріалів, вивчення та опрацювання діючого законодавства та судової практики, підготовка та направлення адвокатських запитів, підготовка клопотань, підготовка та направлення позовної заяви.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, складність справи та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним та пропорційним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 19 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 19 діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, за період з 18 лютого 2021 року по 31 серпеня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткову доплату до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 31 серпеня 2021 року.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв