Справа № 120/9376/22
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 лютого 2023 р. Справа № 120/9376/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (далі - ТОВ "Агропослугтранссервіс", позивач) із позовом до Вінницької митниці (далі - Вінницька митниця, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA 401000/2022/000026/2 від 19.07.2022 року;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 401020/2022/001432 від 19.07.2022 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до митного оформлення товару, ввезеного на підставі договору, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію ВМД №UА401020/2022/031522 від 18.07.2022 року та необхідний пакет документів, що зазначений в додатках до ВМД, зокрема, рахунок-фактура (інвойс), зовнішньоекономічний договір, платіжне доручення в іноземній валюті, довідку про транспортні витрати, декларацію країни відправлення. Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, за ціною договору.

При цьому, позивач вказує, що відповідно до інвойсу № 029-2022, що був виставлений 02 липня 2022 року, продавцем виставлено рахунок на оплату за товар, найменування, марка, модель та вартість якого зазначено в контракті - SCF1WARZMUELLER, який зареєстровано 12.03.2013 року (VIN: НОМЕР_2) вартістю 12 495,00 євро. Після підписання контракту та отриманого від продавця інвойсу, позивач сплатив зазначену в цих документах суму, що підтверджується відповідним платіжним дорученням в іноземній валюті N91 від 04 липня 2022 року.

Відповідно до вказаного платіжного доручення сума платежу становить 12 495 євро, а в розділі 70 зазначено призначення платежу: «Payment for the user semitrailer under Contrakt NR 02/07/2022 from 02.07.2022».

На думку позивача, відсутність в інвойсі прямого посилання на контракт, на підставі якого цей інвойс прийнятий, не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена. Зазначив, що інвойс крім усіх вищезазначених відомостей містив вичерпні відомості про напівпричіп, а саме: інформацію щодо виробника напівпричепу, модель, а також VIN-код напівпричепу, за якими можна ідентифікувати напівпричіп.

Окремо позивач вказав, що відповідно до положень Контракту, товар постачався на умовах FCA Mьnchen. Поставка товарів на умовах FCA передбачає, що товар доставляється основному перевізнику замовника до зазначеного в договорі місця відправлення, експортні мита сплачує продавець. Відповідно до калькуляції транспортних витрат, яка подавалась митному органу, як під час розмитнення напівпричепу, так і під час адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості вартість евакуації до митної території України становила 300 євро, з яких 250 євро безпосередні витрати на перевезення та 50 євро на страхування до кордону України.

Також позивач вказує, що напівпричіп був застрахований в компанії АХА Versicherung AG на період його перевезення по території Европейського Союзу (з 11 по 15 липня 2022 року), що підтверджується відповідним полісом.

Позивач зазначає, що напівпричіп не вважається транспортним засобом, що пересувається своїм ходом, а тому посилання відповідача на Директиву 2009/103/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 16 вересня 2009 року є безпідставним та необґрунтованим.

Коригуючи митну вартість товару, з підстав неприйняття довідки про транспортні витрати відповідач не врахував і відповідно не застосував вимоги абзацу 8 до графи 20 Правил заповнення декларації митної вартості, в якому міститься чітка вимога, за якою у разі відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Отже, не приймаючи довідку про транспортні витрати декларанта митний орган у своєму рішенні мав зазначити про те, які застосовано тарифи для відповідного виду транспорту і які було застосовано митним органом.

Щодо сумнівів митного органу відносно умов перевезення, які зазначені в Контракті (FCA), то позивач зазначив, що Ex Works (EXW) - це міжнародний торговий термін, який визначає, що продавець робить товар доступним у визначеному місці, а покупець товару повинен покрити транспортні витрати на його доставку до місця призначення. При цьому, як тільки покупець отримує доступ до товару, він починає нести відповідальність за завантаження товару на вантажівки, передачу його на судно або літак, а також дотримання митних правил.

В свою чергу, Free Carrier (FCA) передбачає, що окрім зобов`язань, які містяться в EXW продавець бере на себе зобов`язання, відповідно, і витрати з митного очищення товару перед його експортом.

При цьому, напівпричіп експортувався з країни, яка є членом Європейського Союзу - Німеччини.

Відповідно до митних правил та вимог, які затверджені Європейською Комісією, в країнах учасницях Європейського Союзу, в разі експорту товару, який знаходиться на території однієї із країн Європейського Союзу, в країну, яка не є учасником Європейського Союзу умови Ex works (EXW) прирівнюються то умов Free Carrier (FCA), оскільки відповідно до Регламенту Європейського Парламенту І Ради (ЄС) № 952/2013 від 09 жовтня 2013 року про встановлення Митного кодексу Союзу та Делегованого Регламенту Комісії (ЄС) N9 2015/2446 від 28 липня 2015 року на доповнення Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 952/2013 стосовно детальних правил щодо певних положень Митного кодексу Союзу право на подання загальної декларації вибуття або прибуття на митній території Європейського Союзу мають зареєстровані у встановленому порядку особи, що мають осідок на митній території Європейського Союзу (економічні оператори), а саме: фізичні особи, які постійно проживають на митній території Союзу юридичні особи чи об`єднання осіб, що мають місцезнаходження, головний офіс або постійне комерційне представництво на митній території Союзу.

При цьому під постійним комерційним представництвом мається на увазі постійне місце ведення комерційної діяльності, в якому постійно перебувають необхідні людські і технічні ресурси та через яке повністю або частково проводяться пов`язані з митною сферою операції особи.

Крім того, експортером за вищезазначеним митним кодексом вважається особа, що має осідок на митній території Союзу, яка має повноваження визначати та визначила, що товари повинні бути переміщені за межі зазначеної митної території.

В свою чергу, право на передачу повноважень щодо подачі митної декларації мають тільки експортери.

Тобто, позивач, як особа, яка відповідно до європейського законодавства не має осідок на території Європейського Союзу - не мав прав щодо дій по митному очищенню товару перед його вивезенням з території Союзу, а тому, в будь-якому випадку, саме продавець товару має здійснити усі необхідні дії по поданню експортної декларації щодо митного очищення товару.

Крім того, як встановлено було пунктом 3.7. Контракту, продавець взяв на себе зобов`язання по митному очищенню товару, зазначивши умови поставки FCA. Вказана обставина підтверджується і тим, що листом від 21 липня 2022 року продавець повідомив позивача, що експортне митне оформлення увійшло до вартості товарів.

Стосовно суперечностей між умовами, які зазначені в пункті 3.7. Контракту та експортній декларації країни відправлення слід зазначити, що напівпричепи, разом із попередньою експортною декларацією, в якій не зазначалось умови поставки, отримувались водіями позивача безпосередньо в місті Мюнхен. В свою чергу, остаточна експортна декларація подавалась продавцем самостійно, а тому позивач не мав можливості перевірити її на наявність помилок, що фактично призвело і до вищезазначених суперечностей в двох документах.

Окремо вказано й на те, що в усіх документах, які були подані позивачем до митного оформлення та були отримані від продавця міститься відомості лише про фізичну особу та жоден із документів не містить інформації, що продавцем була юридична особа. Продаж напівпричепу здійснював ОСОБА_1 , який в Німеччині здійснює свою підприємницьку діяльність, як приватний підприємець (що аналогічно в українському законодавстві - фізична особа-підприємець).

Водночас юридичні особи, які зареєстровані в Німеччині, як і юридичні особи, які зареєстровані в Україні окрім свого найменування зобов`язані вказувати і організаційно- правову форму, а саме: GmbH (Товариство з обмеженою відповідальністю), mini-Gmbh або UG ((спрощена форма Товариства з обмеженою відповідальністю), AG (Акціонерне товариство), KGaA (Командитне товариство в акціях), SE (Европейське акціонерне товариство).

Зазначених організаційно-правових форм не вказано, як в Контракті, так і інвойсі, що вкотре підтверджує безпідставність і необґрунтованість «сумнівів» відповідача про наявність суперечностей в документах про продаж товару юридичною особою. Натомість в поданих до митного оформлення документах, продавцем зазначено свій індивідуальний податковий номер (Steuernummer), який видається місцевим податковим органом, або фізичним особам-підприємцям, або самозайнятим особам (фрілансерам).

Також позивач зазначає, що обираючи в якості джерела числового значення схожий автомобіль, відповідач не зазначив порівняльних характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, а також конкретних митних декларації з аналогічним товаром та рішень про коригування митних вартостей такого товару, якщо такі передували поданню цієї декларації.

Не враховано було відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення комплектацію, призначення напівпричепу, а особливо його технічний стан, який потребував ремонту та відновлення, що підтверджується застереженнями, які зазначені в продавцем в інвойсі.

Про необхідність врахування зазначених відомостей в рішеннях про коригування митної вартості товару неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема в постановах від 26 травня 2022 року по справі № 560/355/19, від 08 лютого 2019 року у справі № 825/648/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 140/754/19.

Відтак, позивач вказує, що у відповідача не могло бути обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами, а отже спірні рішення і картка є протиправними та підлягають скасуванню.

15.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

28.11.2022 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що до митного оформлення разом із ЕМД подано інвойс, в якому не вказано номер контракту, що унеможливлює встановити його належність до відповідного контракту. У наданій довідці стосовно транспортування відсутні конкретні числові значення. Зазначено, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення (зареєстрований в міністерстві юстиції України 18.-6.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Жоден з вищенаведених документів до митного оформлення не надано, відповідно не надано документи.

Відтак на думку відповідача, у митниці були усі законні підстави для виникнення обгрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

06.01.2023 року від представника позивача надійшли пояснення на відзив, у якому вказав на безпідставність аргументів відповідача. Зазначив, що з поданої відповідачем декларації вбачаються суттєві розбіжності в технічних характеристиках причепу. Обираючи в якості джерела числового значення схожий напівпричіп, відповідач не зазначив порівняльних характеристик оцінюваного товару, що вкотре свідчить про протиправність спірного рішення.

Ухвалою від 22.02.2023 р. відмовлено в залишенні без розгляду відзиву.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

02.07.2022 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (далі покупець) та Firma ОСОБА_1 (далі - продавець), укладено контракт №02/07/2022, згідно умов якого продавець поставляє бувший у використанні напівпричіп Schwarzimuller, FIN:НОМЕР_2. Виробник товару: Німеччина , Загальна вартість напівпричіпа складає 12 495 євро. Передоплата в розмірі 100 % має бути здійснена до поставки напівпричіпа.

Відповідно до п. 3.7 даного контракту продавець поставляє товар на умовах FCA -Munchen.

Відповідно до Інвойсу №029-2022 від 02.07.2022 року поставлено напівпричіп Schwarzimuller, FIN:НОМЕР_2 за ціною 12 495 євро.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до митниці електронна митна декларація №UА401020/2022/0031522 від 18.07.2022 року.

Митна вартість товару була визначена за першим методом за ціною договору 12 495 євро.

Одночасно, з вказаною вище ЕМД декларантом було подано до митного органу низку документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, зокрема:

Рахунок - фактура (інвойс) № 029-2022 від 02.07.2022 року ;

зовнішньоекономічний договір від 02.07.2022 року № 02/07/2022 ;

платіжне доручення в іноземній валюті від 04.07.2022 року № 19;

свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 12.03.2013 р.;

свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 31.10.2018 р.

довідку про транспортні витрати № 67 від 18.07.2022 року

договір про надання послуг митного брокера №782- 1 від 14.06.2022 р.

Копія митної декларації країни відправлення № 22DE02E8 від 11.07.2022 року.

За результатами розгляду поданої декларантом електронної митної декларації №UА401020/2022/0031522 від 18.07.2022 року та доданих до неї документів, 19.07.2022 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA 401000/2022/000026/2.

Зокрема в рішенні вказано, що «обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості. До митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 02.07.202 2022, платіжне доручення від 04.07.2022 №19, довідка про понесені транспортні витрати та страхування від 18.07.2022 №67, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 12.03.2013 № VZ546974, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 31.10.2018 № ZBI 219353875, зовнішньоекономічний договір від 02.07.2022 №02/07/2022, митна декларація країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE02E8. Відповідно до ч. 1 ст. 337 Митного кодексу (далі - МКУ) визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ). Згідно п.5 ст.54 МКУ митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст.52 МКУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Так, в наданому до митного оформлення інвойсі від 02.07.2022 №029-2022 відсутнє посилання на контракт, що унеможливлює однозначне встановлення належності інвойсу до контракту від 02.07.2022 №02/07/2022. В наданій довідці про понесені транспортні витрати та страхування №67 від 18.07.2022 на загальну суму 600 EUR (300 EUR окремо за напівпричіп) відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та страхування, хоча згідно п.3.5 зовнішньоекономічного договору 02.07.2022 №02/07/2022 передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві разом з товаром документи, в тому числі страхові поліси та номерні знаки (страхування на території ЄС є обов`язковим для ТЗ, що пересуваються своїм ходом по шляхах загального користування (статтею 3 Директиви 2009/103/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 16 вересня 2009 року визначено, що відповідно до статті 5, кожна держава-член вживає всіх заходів необхідних для забезпечення покриття страховкою цивільної відповідальності відносно використання автотранспортних засобів). Також слід зазначити, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: -рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Враховуючи те, що перевезення здійснювалось ТОВ "АГРОПОСЛУГТРАНССЕРВІС", яке виступає і отримувачем товару, жоден з вищенаведених документів, та документи які б підтверджували вартість страхування, до митного оформлення не надано, відповідно, не надано документи, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. В той же час на відкритих інтернет-ресурсах, які спеціалізуються з продажу транспортних засобів на території Європейського Союзу, наявні пропозиції з продажу максимально схожих (марка, модель, рік виготовлення) напівпричепів за значно вищою вартістю, аніж заявлена декларантом.

Окрім того, згідно додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE02Е8 поставка товару здійснювалась на умовах EXW Schцnau, що суперечить умовам поставки зазначеним у п.3,7 контракту (FCA Mьnchen). Відповідно до умов поставки EXW (франко- завод) продавець здійснює поставку в момент коли він надає товари у розпорядження покупця в названому місці (згідно митної декларації країни експорту Schцnau ), продавець не несе будь яких витрат по очищенню товарів для експорту (експортні формальності /оформлення).

Окрім того, відправником товару виступає ОСОБА_1, а не юридична особа з якою укладено зовнішньоекономічний договір від 02.07.2022 №02/07/2022 - FIRMA ОСОБА_1. 3 огляду на вищевикладене існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості. Враховуючи вищезазначене та положення ч.3 ст.53 МКУ, 18.07.2022 декларанту було направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч.2,3 ст. 53 МКУ. Декларантом листом було надіслано повідомлення, що інші документи надаватись не будуть. У зв`язку з цим, є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до статті VII ГАТТ. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 статті 58 застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (малі ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, пробіг, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ) та (ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 11.07.2022 № UA100380/2022/034162 за якою оформлено товар «Напівпричіп-цистерна, трьохвісний, для перевезення вантажів, що був у використанні 1шт: марка: SCHWARZMULLER модель: С203 С263782 ідент.№ (шасі): НОМЕР_1 календарний рік виготовлення: 2011» та складає 30 300 Євро. В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно з п. З ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ. Також роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.».

Відмову у митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів № UA 401020/2022/001432 від 19.07.2022 р.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом оскарження рішень

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, п. 1 ч. 6 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно зі ст.ст. 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із процитованих норм видно, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме: наявність в поданих декларантом документах розбіжностей, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів, передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

При цьому, посилання на наведені вище обставини, на думку суду, можуть мати місце лише у випадку, якщо митний орган ставить під сумнів реальність операцій щодо його придбання, однак, дане питання не входить до предмету дослідження в межах цієї справи.

Частиною 5 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

При цьому, як встановлено судом, між Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (далі покупець) та Firma ОСОБА_1 (далі - продавець), укладено контракт №02/07/2022 , згідно умов якого продавець поставляє бувший у використанні напівпричіп Schwarzimuller, FIN:НОМЕР_2. Виробник товару: Німеччина Загальна вартість напівпричіпа складає 12 495 євро. Передоплата в розмірі 100 % має бути здійснена до поставки напівпричіпа.

Відповідно до Інвойсу №029-2022 від 02.07.2022 року напівпричіп Schwarzimuller, FIN:НОМЕР_2.

При цьому, митна вартість товару за митною декларацією №UА401020/2022/0031522 від 18.07.2022 року була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

В той же час, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів видно, що митний орган дійшов висновку, що на момент митного оформлення, додані до ЕМД документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Зокрема, відсутність в інвойсі посилання на контракт 02.07.2022 року унеможливлює встановлення останнього саме до даного договору.

Суд не погоджується із цими доводами митного органу, оскільки, як видно із умов контракту №02/07/22 від 02.07.2022 р., предметом продажу є бувший у використанні напівпричіп Schwarzimuller, FIN:НОМЕР_2. Отже, умовами контракту ідентифіковано номер FIN напівпричіпу, який відчужується на користь товариства.

В свою чергу, інвойс від 02.07.2022 р. також містить посилання на ідентифікуючі ознаки напівпричіпа, зокрема, номер FIN, який є ідентичним тому, який вказаний у контракті від 02.07.2022 р.

Відтак, інвойс від 02.07.2022 р. підтверджує належність його до контракту від 02.07.2022 р.

Стосовно висновків відповідача щодо того, що згідно додатково наданої декларантом копії декларації країни відправлення від 11.07.2022 № 22DE02Е8 поставка товару здійснювалась на умовах EXW Schonau, що суперечить умовам поставки зазначениму контракту (FCA Munchen), суд зазначає, що відповідно до умов поставки EXW (франко- завод) продавець здійснює поставку в момент коли він надає товари у розпорядження покупця в названому місці (згідно митної декларації країни експорту Schonau ), продавець не несе будь яких витрат по очищенню товарів для експорту (експортні формальності /оформлення).

Тут суд вказує на те, що FCA відрізняється від EXW лише тим, що продавець оформляє свій вантаж на експорт. Постачальник продає вантаж покупцю, але при цьому зобов`язується виконати експортне оформлення та нести за нього витрати.

Крім того, як встановлено пунктом 3.7 контракту продавець взяв на себе зобов`язання по митному очищенню товару, зазначивши умови поставки FCA. Вказана обставина підтверджується і тим, що листом від 21 липня 2022 року продавець повідомив, що експортне митне оформлення увійшло до вартості товарів.

Відтак, на думку суду, розбіжності щодо умов поставки в декларації відправлення та умовах договору, не впливають на заявлену позивачем митну вартість.

Щодо аргументів відповідача стосовно відсутності в довідці конкретних числових витрат на транспортування, суд вказує на таке.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення (зареєстрований в міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 МКУ, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

На дану норму відповідач послався в обґрунтування в оскаржуваного рішення.

Проте відповідач застосовує вказаний перелік документів як виключний і безальтернативний, не зважаючи, що це можливий перелік документів. А на підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Так, позивачем подано до митного органу довідку №67 від 18.07.2022 р., яка містить інформацію щодо транспортних витрат за напівпричіп, що складає 250 євро.

Таким чином, документ, який містить інформацію про вартість перевезення, позивач надав відповідачу.

Не приймає до уваги й суд аргументи митного органу стосовно того, що відправником товару виступає ОСОБА_1, а не юридична особа з якою укладено зовнішньоекономічний договір від 02.07.2022 №02/07/2022 - FIRMA ОСОБА_1, оскільки ця обставина не впливає на числову вартість .

Окрім того, факт того, що FIRMA ОСОБА_1 є юридичною особою чи навпаки фізичною особою - підприємцем не доведено жодною із сторін.

Разом з тим, оцінюючи аргументи відповідача стосовно відсутності документів, які підтверджують понесені витрати по страхуванню, суд вказує наступне.

Стаття 53 МК України встановлює, що декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, зокрема якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, за умовами зовнішньоекономічного контракту від 02.07.2022 р., зокрема п. 3.5, визначено, що продавець має надати покупцеві разом з товаром страхові поліси, отже страхування товару мало здійснюватись.

На думку позивача, долучений до позовної заяив страховий поліс, підтверджує факт страховки.

Однак, суд з таким твердженням не погоджується, оскільки наданий позивачем документ не містить ані суми страхування, ані відомостей, що застраховано напівпричіп.

Окремо, стосовно доводів позивача, що страхування напівпричіпа не є обов`язковим, оскільки такий не є транспортним засобом, що пересувається своїм ходом, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Отже, в розумінні процитованої норми, до транспортних засобів належить напівпричіпи, адже підлягають державній реєстрації та призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі.

Водночас, статтею 7 Директиви Ради 72/166/ЄЕС "Щодо зближення законів держав-членів стосовно страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів та виконання зобов`язання щодо страхування такої відповідальності" від 24 квітня 1972 року встановлено, що кожен транспортний засіб, що звичайно знаходиться на території третьої країни або на неєвропейській території держави-члена, повинен, до в`їзду на територію, де діє Договір про заснування Європейського Економічного Співтовариства ( 994_017 ), мати дійсну зелену картку або сертифікат прикордонного страхування, який засвідчує, що цей транспортний засіб застрахований у відповідності до вимог статті 6.

Статтею 3 Директиви 2009/103/ЄС Європейського парламенту та ради від 16 вересня 2009 року визначено, що відповідно до статті 5, кожна держава-член вживає всіх заходів, необхідних для забезпечення покриття страховкою цивільної відповідальності відносно використання автотранспортних засобів, які зазвичай перебувають на її території.

Кожна держава-член вживає заходів, необхідних для забезпечення покриття страховим контрактом:

(а) відповідно до чинного законодавства у інших державах-членах, - будь-яких шкоди або ушкоджень, спричинених на території таких держав;

(b) будь-якої шкоди або ушкодження, понесеного громадянами держав-членів протягом прямої подорожі між двома територіями, на яких застосовується Договір, якщо жодне національне страхове бюро не відповідальність за територію, що її перетинають; у такому випадку шкода або ушкодження покривається відповідно до чинного національного законодавства про обов`язкове страхування держави-члена, на території якої зазвичай перебуває автотранспортний засіб.

Страхування, зазначене у першій частині, обов`язково покриває як шкоду майну, так і особисті ушкодження.

Отже, на території Євросоюзу всі транспортні засоби мають бути застраховані.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №120/7732/20-а .

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів належать страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, про що вже зазначалось вище.

Більш того, суд акцентує увагу й на тому, що умовами зовнішньоекономічного контракту від 02.07.2022 р., зокрема п. 3.5 визначено, що продавець має надати покупцеві страхові поліси, тобто страхові документи.

При цьому, судом не приймається до уваги довідка №67 від 18.07.2022 р., оскільки вона має підтверджуватись страховими документами. При цьому, жодних страхових документів, які б підтверджували факт страхування напівпричіпа, в тому числі й на 50 євро - митному органу не надано.

В свою чергу, на повідомлення митного органу в порядку консультацій від 18.07.2022 р. про необхідність надання відомостей відносно страхування напівпричепу, заявленого до декларування, листами від 18.07.2022 р. та від 19.07.2022 р. позивачем відмовлено.

За сукупністю наведеного, суд доходить висновку, що документи надані позивачем не містили всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за придбані товари, відтак, у відповідача обґрунтовано виникли сумніви щодо вартості товару, запропоновано надати додаткові документи, після відмови у чому, відповідачем за наявності на те правових підстав скориговано митну вартість.

Оцінюючи правомірність застосування відповідачем саме резервного методу, суд вказує наступне.

Відповідно до положень статті 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Із процитованого видно, що другорядні методи застосовуються після консультацій між митним органом та декларантом.

Суд звертає увагу на ту обставину, що на звернення митного органу в порядку консультацій, позивач відмовився надавати будь - які документи, вказуючи на те, що ним правомірно визначено митну вартість за ціною договору. Отже повторно звертатись на кожному етапі визначення методу про надання додаткових документів пітверджуючих певні обставини не було доцільно, адже відповідь про відмову надана.

При коригуванні митної вартості відповідач застосував резервний метод застосовуючи інформацію про конкретну митну декларацію.

На думку суду, інформація з конкретної вантажної митної декларацї є достатнім доказом ввезення певної партії товару за відповідною ціною.

Так, у справі №820/2187/13-а суд касаційної інстанції констатував, що на основі «цінової інформації, яка міститься у «ЦБД ЄАІС» органом доходів і зборів було скориговано митну вартість товарів у бік збільшення на підставі 6-го (резервного) методу, та визнав, що таке коригування було здійснено правомірно (постанова від 26.03.2015, ЄДРСР - 43382415).

Згідно положень статті 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна грунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином, при застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості митницею використовується інформація з баз даних про вже проведені митні оформлення подібного товару. При цьому, за основу при коригуванні береться вартість товару, за якою цей товару оформлено у вільний обіг. Додаткові дії щодо віднімання, додавання певних складових не проводяться, адже вказане не притаманне даному методу визначення митної вартості товару.

При цьому, необхідно розрізняти шостий (резервний) методу визначення митної вартості товару та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст.59 МК України) та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст.60 МК України).

Суд звертає увагу, що у відповідності до ч.2 ст.59 МК України врахування умов продажу, фізичних характеристик імпортованого товару, якість, репутація на ринку виробника товару, умови поставки товару є умовами застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. При цьому, вказані умови не притаманні для шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, передбаченого ст.64 МК України.

Отже, прри застосуванні резервного методу митний орган не має враховувати фізичні характеристики товару.

Так, судом встановлено, що джерелом числового значення коригування митної вартості є ЕМД від 11.07.2022 № UA100380/2022/034162, за якою оформлено товар «Напівпричіп-цистерна, трьохвісний, для перевезення вантажів, що був у використанні 1шт: марка: SCHWARZMULLER модель: С203 С263782 ідент.№ (шасі): НОМЕР_1 календарний рік виготовлення: 2011» та складає 30 300 Євро.

В свою чергу, позивачем заявлено до митного оформлення також напівпричіп, ідентичної марки, тобто Schwarzimuller, календарного року виготовлення 2013 р. FIN:НОМЕР_2 за ціною 12 495 євро.

Отже, митним органом скориговано митну вартість у відповідності до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи вищепроцитоване, суд доходить висновку про правомірність прийнятого рішення та картки, а отже позов не підлягає задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропослугтранссервіс" (вул. Незалежності, 37, с. Мазурівка, Вінницька область, ).

Відповідач: Вінницька митниця (, вул. Лебединського, 17, м. Вінниця).

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2023

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна