Справа № 140/4654/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4654/22 пров. № А/857/17691/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року (суддя першої інстанції Денисюк Р.С., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 № , № та № .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акту позапланової невиїзної перевірки від 28.10.2019, висновки якого сформовано без належних підстав. Так, відповідач на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби (ДПС) про суми виплачених доходів за 2 квартал 2015 року встановив отримання від Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі АТ "Укрсоцбанк") доходів у вигляді додаткового блага у сумі 361049,79 грн. Разом з тим, не відповідають дійсності відомості щодо структури прощеного боргу, оскільки неправильно визначено тіло кредиту, враховано також відсотки за користування кредитними коштами в сумі 323,82 дол.США. Також зазначає, що відбулася зміна валюти зобов`язання за кредитом, а тому курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту) не є додатковим благом, не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню та відповідно у позивача відсутній обов`язок подачі податкової декларації. Також порушено строк призначення перевірки. Також звертає увагу на те, що акт перевірки був складений 28.10.2019, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені 28.01.2020, тобто з порушенням встановленого пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України (далі ПК України) строку 15 робочих днів.

У судовому засіданні представник апелянта Бурда Д.П. дав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, пояснення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 18 по 22.10.2019 на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1статті 78, статті 79 ПК України, наказу від 10.10.2019 №653, повідомлення про проведення позапланової документальної перевірки від 10.10.2019 №190 працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 28.10.2019 №3449/03-20-33-02/ НОМЕР_1 .

За висновками акту перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 64901,95 грн; пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір за 2015 рік у сумі 5415,74 грн; статті 49, пункту 176.1 статті 176 ПК України не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік.

Такий висновок зроблено на підставі використаних під час проведення перевірки відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких ОСОБА_1 отримала у другому кварталі 2015 року дохід у вигляді додаткового блага у сумі 361049,79 грн від АТ "Укрсоцбанк". Фізичною особою ОСОБА_1 дохід, отриманий від АТ "Укрсоцбанк" у 2015 році, не задекларований.

28.01.2020 ГУ ДПС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 81127,43 грн, з них: 64901,95 грн - основний платіж та 16225,48 грн - штрафні санкції (а.с. 20-21);

№, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на 6769,67 грн, з них: 5415,74 грн основний платіж та 1353,93 грн штрафні санкції) (а.с. 23-24);

№ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 170 грн (а.с.22).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність вказаних податкових повідомлень-рішень з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Як визначено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Судом першої інстанції встановлено, що документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 10.10.2019 №653 (а.с. 119 зворот), який видано на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України, тобто, у зв`язку із неподанням останньою декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом - у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до її початку. З наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Ця вимога є обов`язковою, в тому числі і при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 10.10.2019 податковим органом прийнято наказ №653 та повідомлення від 10.10.2019 №190 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 .

Даний наказ та повідомлення про проведення перевірки направлені податковим органом рекомендованим листом №206 з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка міститься в базах даних податкового органу.

Як слідує із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене поштове відправлення повернуто на адресу контролюючого органу з відміткою відділення поштового зв`язку від 15.10.2019 «за закінченням встановленого терміну зберігання» та відповідно до положень пункту 42.5 статті 42 ПК України вважається врученим.

Отже, у податкового органу були наявні достатні докази про отримання позивачем наказу та повідомлення про проведення перевірки.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що податковий орган не допустив порушень податкового законодавства під час повідомлення позивача про дату початку та місце проведення перевірки.

Відтак, позивач не була позбавлена можливості реалізувати своє право, визначене підпунктом 17.1.6пункту 17.1статті 17 ПК України, бути присутньою під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом (у даному випадку щодо укладення кредитного договору, виникнення заборгованості і списання боргу за кредитним договором).

Позивач участі у проведенні перевірки не взяла, що не є перешкодою для її проведення.

Поштове відправлення із складеним на виконання вимог пункту 86.4 статті 86 ПК України актом документальної невиїзної перевірки від 28.10.2019 також надіслане за податковою адресою позивача, відповідно до довідки оператора поштового зв`язку повернуто контролюючому органу за закінченням терміну зберігання (а.с.121) та відповідно до положень пункту 42.5 статті 42 ПК України вважається врученим.

Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).

Оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки, то суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про неможливість застосування правових наслідків такої перевірки. Відтак, акт перевірки є доказом джерелом інформації стосовно виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Доводи апелянта про те, що на момент винесення наказу про проведення перевірки, складення акту перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень минули встановлені статтею 102 ПК України строки давності, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39і39-2цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 ПК України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Отже, враховуючи те, що позивачем декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік подано не було, у даному випадку підлягають застосуванню положення саме підпункту 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 ПК України.

Стосовно нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та є вичерпним.

За змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як видно з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), згідно якої АТ "Укрсоцбанк" у другому кварталі 2015 року нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 361049,79 грн з ознакою "126" додаткове благо.

Підпунктом "б" пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу "126" передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Поряд із цим, за змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Законом України від 09.04.2015 №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" (далі Закон №321-VIII, набрав чинності 07.05.2015) підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом другим, за змістом якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.

Крім того, Законом №321-VIII підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України також доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Застосування вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, однак необхідною передумовою застосування цих положень є саме зміна валюти кредитування.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 04.06.2020 у справі №826/7305/17, від 19.07.2019 у справі №826/4240/18, від 05.11.2019 у справі №821/465/17, від 14.11.2019 у справі №520/10880/18.

Проте у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Таким чином, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.06.2020 у справі №260/769/19, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

Таким чином, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції, суми пені), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Згідно листа АТ «Альфа-Банк» від 14.10.2022 №12334-БТ-34.2/2022 заборгованість позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту №071-22-09/06 від 22.09.2006 було врегульовано шляхом погашення частини боргу позичальником та прощення залишку боргу відповідно до умов договору про внесення змін №2 від 28.05.2015 до договору кредиту №071-22-09/06 від 22.09.2006. Прощення залишку боргу було здійснено 28.05.2015 в сумі 4762,22 дол. США - тіло кредиту. Заборгованість за договором кредиту №078-12/139 від 27.02.2008 було врегульовано шляхом погашення частини боргу позичальником та прощення залишку боргу відповідно до умов договору про внесення змін №4 від 03.06.2015 до договору кредиту №078-32/139 від 27.02.2008. Прощення залишку боргу було здійснено 03.06.2015 в сумі 12408,42 дол. США - тіло кредиту. Також зазначено, що відповідно до умов договору про внесення змін №2 від 28.05.2015 до договору кредиту №071-22- 09/06 від 22.09.2006 та договору про внесення змін №4 від 03.06.2015 до договору кредиту №078-12/139 від 27.02.2008, що укладений з фізичною особою ОСОБА_1 не відбулося зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню. При цьому банк вказав, що виконані вимоги підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України щодо повідомлення клієнта шляхом укладення договорів про внесення змін № 2 від 28.05.2015 до договору кредиту № 071-22-09/06 від 22.09.2006 та № 4 від 03.06.2015 до договору кредиту № 078-12/139 від 27.02.2008, що містить відповідні пункти.

Також у цьому листі АТ «Альфа-Банк» звертає увагу на те, що враховуючи умови договору, анулювання (прощення) кредитної заборгованості є додатковим благом у відповідності до норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та не підпадає під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України (а.с.148).

Відомості щодо укладення договорів про внесення змін № 2 від 28.05.2015 до договору кредиту № 071-22-09/06 від 22.09.2006 та № 4 від 03.06.2015 до договору кредиту № 078-12/139 від 27.02.2008 підтверджено матеріалами справи.

Отже, цими письмовими доказами підтверджено, що позивачу прощено заборгованість за "тілом" кредиту в сумі 4762,22 дол. США, що еквівалентно 100203,23 грн згідно курсу НБУ станом на 28.05.2015 та в сумі 12408,42 дол. США, що еквівалентно 261455,34 грн згідно курсу НБУ станом на 03.06.2015.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана сума у відповідності до пп. "д" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив, що позивачу був наданий кредит саме в іноземній валюті та зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню не відбулося.

Таким чином, відсутні умови, за яких підлягають застосуванню положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, а саме - зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої; прощена сума боргу становить основну суму боргу.

Відтак, встановлено, що позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Кодексу, у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Статтею 167 ПК України визначено ставки податку з доходів фізичних осіб. Так згідно з пунктом 167.1 названої статті ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Статтею 8 Закону України 28 грудня 2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З урахуванням положень статті 167 ПК України ставка податку у 2015 році з доходу, що не перевищує десятикратного розміру мінімальної заробітної плати (12180грн) становить 15%, а понад цю суму 20% (так у розрахунку відповідача а.с.19).

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що законність податкового повідомлення-рішення від 28.01.2020 №, яким збільшено на 81127,43 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 64901,95 грн - основний платіж та 16225,78 грн - штрафні санкції).

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору у сумі 6769,67 грн та про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 170,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, суд виходить із того, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права у взаємозв`язку із обставинами справи, що подібні до цієї справи, висловлена Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №260/769/19.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору згідно з податковим повідомленням-рішенням від 28.01.2020 №, яким збільшено на 6769,67 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 5415,74 грн та за штрафними санкціями 1353,93 грн) нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.

Підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено обов`язок платників податку подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Враховуючи, що позивач у встановлений строк не подала декларацію, притягнення її до відповідальності за це порушення є правомірним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 № , № та № .

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 24.02.2023.