Справа № 380/5637/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/5637/21 пров. № А/857/16235/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліш М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (головуючий суддя: Брильовський Р.М., місце ухвалення м. Львів, дата складення повного тексту судового рішення 23.12.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 , 13.04.2021 звернувся із позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 85-87), просив:

- визнати незаконною, протиправною та скасувати податкову вимогу від 10 квітня 2019 року винесену Головним управлінням ДФС у Львівській області № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670,13 грн;

- визнати протиправними, незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ф»:

- № 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року в сумі 14 760,00грн, за період 2016 року сумі 6 356, 02 грн, за період 2015 року сумі 5 618,02 грн;

- № 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року сумі 5 468,16 грн., за період в сумі 2016 року 2 354, 73 грн, за період 2015 року в сумі 2 081, 32 грн; 36638,25

- № 0 1318 від 26.04.2019 за період 2018 року в сумі 4 293, 08 грн;

- № 0-1318 від 26.04.2019 за період 2018 року в сумі 6 361,86 грн;

- № 0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з 2000 року є головою фермерського господарства « ОСОБА_1 » та з метою здійснення фермерської діяльності придбав нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення: телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Зазначає, що 05 серпня 2019 року вніс до статутного капіталу фермерського господарства «Місяйло В.Л.» нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відповідні зміни внесені у реєстр прав власності. Стверджує, що податковим органом невірно встановлено ставку оподаткування відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, не враховано та не визначено цільове призначення цих нежитлових приміщень (будівель). Позивач був до 05 серпня 2019 року власником вищевказаних нежитлових приміщень (будівель), які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та є будівлями промисловості. Відтак, вважає, що нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2 376,94 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670,13 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 516,57 грн (п`ятсот шістнадцять гривень п`ядесят сім копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що оскільки фізична особа ОСОБА_1 не є зареєстрований як підприємець, не є виробником сільськогосподарської продукції, а тому нараховані суми податку відповідно до податкових повідомлень-рішень № 1-1318 віл 05.11.2018 в сумі 14 760,00 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 468,16 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 6356,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 618,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 354,73 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 081,32грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 4 293,08 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 6361,86 грн; № 0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2 376,94 грн є правомірними та підлягають сплаті.

Представник відповідача Болотін М.С. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задодоленню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 2000 року ОСОБА_1 є головою фермерського господарства «Місяйло В.Л.».

З метою здійснення фермерської діяльності придбав нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Позивач, 05 серпня 2019 року вніс до статутного капіталу фермерського господарства «Місяйло В.Л.» нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , відповідні зміни внесені у реєстр прав власності.

Відповідач виніс податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми «Ф», а саме: № 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року в сумі 14 760,00 грн, за період 2016 року сумі 6 356, 02 грн, за період 2015 року сумі 5 618,02 грн; № 1 1318 від 05.11.2018 за період 2017 року сумі 5 468,16 грн., за період в сумі 2016 2 354, 73 грн, за період 2015 року в сумі 2 081, 32 грн; № 0 1318 від 26.04.2019 за період 2018 року в сумі 4 293, 08 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 за період 2018 року в сумі 6 361,86 грн; № 0-1318 від 28.05.2020 за період 2019 року в сумі 2 376,94 грн, а 10 квітня 2019 року Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкову вимогу № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 36735,17 грн.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, що зумовило звернення його до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки фізична особа ОСОБА_1 не був зареєстрований як підприємець, не був виробником сільськогосподарської продукції, а приміщення до 5 серпня 2019 були власністю фізичної особи ОСОБА_1 , нараховані суми податку відповідно до податкових повідомлень-рішень № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 14 760,00 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 468,16 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 6356,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 618,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 354,73 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 081,32 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 4 293,08 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 6 361,86 грн є правомірними та підлягають сплаті, а тому відмовив в їх задоволенні.

Разом з тим, дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2 376,94 грн та податкової вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV (далі Закон № 973-IV), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України (ч. 4 ст. 1 Закону № 973-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону № 973-IV, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства (ст. 20 Закону № 973-IV).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 голова фермерського господарства «Місяйло В.Л.» вніс до статутного капіталу цього фермерського нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом прийому-передачі нежитлових приміщень (а. с. 5) та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6-7).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що належними, допустимими та достатніми доказами того, що вищенаведені об`єкти нерухомості, щодо яких відповідачем нараховані податкові зобов`язання, до 05 серпня 2019 використовувалися позивачем виключно за їх сільськогосподарським призначенням та як сільськогосподарським товаровиробником ОСОБА_1 не надано.

Враховуючи вищенавдене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач лише 05 серпня 2019 року вніс до статутного капіталу фермерського господарства «Місяйло В.Л.» нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема: приміщення телятник, насосну, водонапірну башту, слюсарну будку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому нараховані суми податку відповідно до податкових повідомлень-рішень № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 14 760,00 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 468,16 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 6356,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 5 618,02 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 354,73 грн; № 1-1318 від 05.11.2018 в сумі 2 081,32 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 4 293,08 грн; № 0-1318 від 26.04.2019 в сумі 6 361,86 грн винесені контролюючим органом правомірно.

Також, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0-1318 від 28.05.2020 в сумі 2 376,94 грн підлягає скасуванню, оскільки таке винесене за період, коли на позивача розповсюджувалася пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстації про скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 49670, 13 грн, з огляду на таке.

Так, податкова вимога Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 винесена на суму 36735,17 грн, а не 49670, 13 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки цій податковій вимозі, оскільки така не була долучена до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанцї.

На виконання вимоги суду апеляційної інстанції, контролюючим органом податкову вимогу долучено до матеріалів 06.02.2023 (а. с. 167-169).

Відповідно до п 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вимог вказаної статті, відповідачем винесено податкову вимогу від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу - 36735,17 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковий борг за податковою вимогою від 10 квітня 2019 року № 29847-54 виник у позивача у зв`язку із несплатою ним нарахованих сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до податкових повідомлень-рішень № 1-1318 від 05.11.2018; № 1-1318 від 05.11.2018; № 1-1318 від 05.11.2018; № 1-1318 від 05.11.2018; № 1-1318 від 05.11.2018; № 1-1318 від 05.11.2018; № 0-1318 від 26.04.2019; № 0-1318 від 26.04.2019, правомірність винесення яких встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи.

Отже, за встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкова вимога Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 36735,17 грн винесена контролюючим органом правомірно, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 10 квітня 2019 року № 29847-54 підлягає скасуванню.

У решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 380/5637/21 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 10 квітня 2019 року № 29847-54 на суму податкового боргу платника податків 36735,17 грн скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 380/5637/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 24.02.2023.