Справа № 280/5401/22
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 лютого 2023 року Справа № 280/5401/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

2. Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Пушкіна, 1)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 11.08.2022 №05;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком 30.05.2022, зарахувавши до її страхового стажу періоди: з 01.09.1977 по 25.07.1980 час навчання в ГПТУ №25 м. Бердянськ; з 17.06.1994 по 31.03.1998, з 01.04.1998 по 31.12.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2003 час зайняття підприємницькою діяльністю; з 17.02.2003 по 01.04.2004 час роботи прибиральницею в Бердянському МВ УМВС України в Запорізькій області; з 01.04.2017 по 30.09.2020 час роботи на посаді сторожа в ПП «Санлайт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , яка досягла віку 60 років, звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Проте, оскаржуваним рішенням у призначенні пенсії їй відмовлено з підстав недостатності страхового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним та зазначає, що її загальний страховий стаж складає 30 р. 8 міс. 14 дн. та включає періоди навчання, провадження підприємницької діяльності та роботи, в т.ч. в Бердянському МВ УМВС України в Запорізькій області та в ПП «Санлайт». Посилаючись на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 14.09.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем недоліки позову усунуто.

Ухвалою суду від 03.10.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 280/5401/22; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 1 позов не визнав, надав відзив, в якому пояснив, що період навчання, як і періоди роботи позивача в т.ч. в Бердянському МВ УМВС України в Запорізькій області та в ПП «Санлайт» зараховано до її страхового стажу. Період здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1994 по 31.03.1998, з 01.04.1998 по 31.12.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2002 не взято в розрахунок стажу, оскільки вони не підтверджені відповідними документами, а саме спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Вважає зазначене рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 відзиву на позов не направив.

Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 04.08.2022. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.08.2022 № 05 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 27 років. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 23 роки 06 місяців 29 днів. За наданими документами заявник набуде права на призначення пенсії після досягнення 63 років.

Повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.09.2022 №0800-0202-8/39026 позивача поінформовано про прийняття вищевказаного рішення.

Вважаючи, що має право на призначення пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV; тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У відповідності до вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантувалося всім непрацездатним громадянам України Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Статтею 56 Закону № 1788-XII визначено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Абзацом третім підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 визначено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Перехідні положення" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, з аналізу наведених положень слідує, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. Тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку);

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) є обов`язковим відповідно до пункту 2.1. розділу П Порядку № 22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що 25.04.1995 ОСОБА_1 Бердянським міськвиконкомом видано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № НОМЕР_1 .

Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 02.04.2021 №20087/6/08-01-24-06, згідно електронних баз даних органів ДПС України у період з 01.01.2000 по 28.02.2001 позивач перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.03.2001 по 31.12.2001 сплачувала фіксований податок, з 01.01.2002 по 31.01.2002 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.02.2002 по 31.05.2000 сплачувала фіксований податок, з 01.06.2002 по 30.06.2002 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.07.2002 по 31.07.2002 сплачувала фіксований податок, з 01.08.2002 по 31.08.2002 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.09.2002 по 30.11.2002 сплачувала фіксований податок, з 01.12.2002 по 31.01.2003 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.02.2003 по 31.10.2003 сплачувала фіксований податок, з 01.11.2003 по 31.12.2003 перебувала на загальній системі оподаткування. Інформація про систему оподаткування за період з 25.04.1995 по 31.12.1999 в електронних базах ДПС відсутня.

Також, листом Головного управління ДФС у Запорізькій області від 23.10.2017 №3180/14/08-01-13-03 підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 сплачувала фіксований податок з фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю: з березня 2001 року по грудень 2001 року (по 50 грн. щомісяця), з лютого 2002 року по листопад 2002 року (по 50 грн. щомісяця), з лютого 2003 по жовтень 2003 року (по 50 грн. щомісяця).

Крім того, з наданого відповідачем 1 розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди, зокрема, з 01.01.1998 по 31.03.1998, з 01.03.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.05.2002, з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 01.09.2002 по 30.11.2002, з 01.02.2003 по 16.02.2003, з 17.02.2003 по 31.12.2003.

Також, до страхового стажу позивача зараховано час навчання в ГПТУ №25 м. Бердянська; час роботи прибиральницею в Бердянському МВ УМВС України в Запорізькій області; час роботи на посаді сторожа в ПП «Санлайт».

Отже, із періодів, які зазначено у позовній заяві, незарахованими до страхового стажу позивача є періоди: з 17.06.1994 по 31.12.1997, з 01.04.1998 по 28.02.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2002, з 01.12.2002 по 31.01.2003.

Надаючи оцінку правомірності неврахування вказаних періодів до страхового стажу позивача, суд виходить з наступного.

Стосовно періодів з 17.06.1994 по 31.12.1997, з 01.04.1998 по 31.12.1999 слід зазначити, що позивач отримала свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності лише 25.04.1995. При цьому, жодних доказів, що позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, суду не надано. Також, не надано доказів сплати страхових внесків за вказані періоди. Отже, дані періоди зарахуванню до страхового стажу не підлягають.

Також, як вже зазначалося вище, у періоди з 01.01.2000 по 28.02.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2002 позивач перебувала на загальній системі оподаткування. Проте, сплату страхових внесків за даний період не підтверджено, отже підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати вказані періоди до страхового позивача у суду відсутні.

Стосовно періоду з 01.12.2002 по 31.01.2003 слід зазначити, що в цей період позивач була платником фіксованого податку, проте фактично цей податок у дані місяці не сплачувала, що підтверджується листом Головного управління ДФС у Запорізькій області від 23.10.2017 №3180/14/08-01-13-03.

Відповідно до пункту 8.4. Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 N 16-6 (втратила чинність на підставі постанови Пенсійного фонду від 13.01.2011 N 1-1, проте була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.

Отже, враховуючи несплату фіксованого податку у період з 01.12.2002 по 31.01.2003, даний період зарахуванню до страхового стажу не підлягає.

З урахуванням того, що до страхового стажу позивача зараховано періоди її навчання, роботи в Бердянському МВ УМВС України в Запорізькій області, в ПП «Санлайт», а також періоди, зокрема, з 01.01.1998 по 31.03.1998, з 01.03.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.05.2002, з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 01.09.2002 по 30.11.2002, з 01.02.2003 по 16.02.2003, з 17.02.2003 по 31.12.2003 (які позивач зазначає як періоди здійснення підприємницької діяльності), і при цьому її страховий стаж становить 23 р. 06 міс. 29 дн., що є недостатнім для призначення пенсії за віком у віці 60 років.

Відтак, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 11.08.2022 № 05. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню також не підлягають, оскільки судом не встановлено протиправності не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 17.06.1994 по 31.12.1997, з 01.04.1998 по 28.02.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2002, з 01.12.2002 по 31.01.2003, а решта заявлених нею періодів вже зараховані органом Пенсійного фонду. При цьому, даного страхового стажу недостатньо для призначення пенсії.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Пушкіна, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 23.02.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко