Справа № 420/626/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/626/23
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Крусяна А.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 420/626/23 за позовом Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №69751047 від 15.09.2022 року про накладення штрафу

У С Т А Н О В И В:

11.01.2023 Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просило суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. від 15.09.2022 про накладення штрафу, винесену в межах виконавчого провадження ВП №69751047.

Також, позивач просив здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що приймаючи спірний акт індивідуальної дії державним виконавцем залишено поза увагою поважні причини, які не залежать від боржника та унеможливлювали виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі №420/3588/22 у повному обсязі.

Не погоджуючись із заявленими Управлінням соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області позовними вимогами Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, у якому вказано про невиконання боржником рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі №420/3588/22 без поважних причин. Крім того, відповідач наголошував, що, в даному випадку, витрати позивача по сплаті судового збору розподілу не підлягають.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №420/626/23 адміністративний позов Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №69751047 від 15.09.2022 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області суму сплаченого судового збору в розмірі 2481 грн.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд першої інстанції виходив із того, що у даних правовідносинах Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як особа, яка оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись із рішенням окружного адміністративного суду в частині розподілу судових витрат відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій зазначено про ухвалення судом першої інстанції рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відповідач просить його скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач вказує, що в межах спірних правовідносин розподіл судових витрат по сплаті судового збору не здійснюється, оскільки організаційно-правова форма Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області у випадку пред`явлення позову до іншого суб`єкта владних повноважень, не змінюється.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що позивачем у даній справі є Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області.

За звернення до суду першої інстанції із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 19.12.2022 №1.

Спірним у межах даного апеляційного перегляду справи є питання стосовно здійснення розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Надаючи відповідь на поставлене перед апеляційним судом питання колегія суддів виходить із наступних законодавчих приписів.

Порядок розподілу судових витрат наведено у статті 139 КАС України.

Згідно із частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, приписами чинного процесуального законодавства визначено обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень. До таких витрат, зокрема, належать судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача, у даному випадку, стягненню не підлягають.

Здійснюючи розгляд даної апеляційної скарги судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 22.04.2021 у справі №1440/2242/18.

За подібних правовідносин суд касаційної інстанції вказав, що відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в межах спірних правовідносин розподіл судових витрат по сплаті судового збору не здійснюється.

При цьому, апеляційний суд уважає неправильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області не виступає суб`єктом владних повноважень, оскільки перебування позивача боржником у виконавчому провадженні не нівелює його статус суб`єкта владних повноважень.

Установлені в межах апеляційного розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в оскаржуваному рішенні окружного адміністративного суду висновки та доводи позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Здійснюючи розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом першої інстанції застосовано приписи ч.1 ст.139 КАС України, однак залишено поза увагою положення ч.2 ст.139 КАС України.

З урахуванням того, що окружним адміністративним судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 420/626/23.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 420/626/23 в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору скасувати.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Відмовити Управлінню соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області в розподілі судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Танасогло Т.М.