Справа № 120/7711/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 лютого 2023 р. Справа № 120/7711/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 370 від 21.04.2022 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком час здійснення ним підприємницької діяльності в період з 26.08.2004 по 31.12.2009;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 06.01.2022.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 06.01.2022 досягнув 60-річного віку та звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, однак відповідач рішенням № 370 від 21.04.2022 відмовив в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача щодо не призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 28.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивач 15.04.2022 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Головним управлінням 21.04.2022 рішенням за №31 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років, вік позивача 60 років.

Необхідний страховий стаж 29 років, страховий стаж позивача становить 24 років 11 місяці і день, страховий стаж визначення права на призначення пенсії - 25 рок. З місяці 11 днів. За результатами розгляду документів позивача, до страхового стажу зараховано стаж згідно поданих документів.

Таким чином, Головним управлінням відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 24.01.2023 судом витребувано у сторін додаткові докази.

21.02.2023 від представника позивача надійшли витребувані судом докази та письмові пояснення.

Представник позивача в своїх поясненнях вказала, що під час розгляду даної справи, 18.10.2022 представниками відповідача було проведено позапланову перевірку, якою встановлено, що позивач дійсно здійснював підприємницьку діяльність та перебував на спрощеній системі оподаткування, зокрема в період з 26.08.2004 по 31.12.2009. Зазначила, що цією ж перевіркою було також підтверджено, що протягом вказаного вище періоду, всі визначені законом платежі позивачем були здійснені у визначений спосіб та строк. За результатами проведеної перевірки, на виконання припису від 18.10.2022 № 0200-1103-П/257 Індивідуальні відомості про застраховану особу - позивача (форма ОК-5) були приведені у відповідність відповідальними особами відповідача.

Вказала, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу - позивача (форма ОК-5) станом на 01.11.2022 відповідачем позивачу зараховано до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, час здійснення ним підприємницької діяльності в період з 26 серпня 2004 по 31 грудня 2009 .

Представник позивача зазначила, що з листопада 2022 позивачу призначена пенсія за віком та виплачується у встановленому законом порядку. Дані обставини відповідачем не заперечуються. Разом з тим, позивач вважає, що він набув право на отримання пенсії за віком з моменту досягнення ним 60-річного віку, тобто з 06 січня 2022, оскільки, як зазначає позивач, він вперше за призначенням пенсії звернувся в межах трьох місяців, що передбачено положеннями п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 22.03.2022, а тому непризначення та невиплата йому пенсії за віком саме з цього моменту, є протиправною та такою, що порушує його передбачене законом право на отримання пенсії за віком. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як зазначає позивач, він звернувся із заявою про призначення пенсії 22.03.2022, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, що передбачено положеннями п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В позовній заяві позивач вказав, що у зв`язку із технічними причинами пенсійним органом йому не було враховано до страхового стажу роботу в 2021, у зв`язку з чим йому було відмовлено в призначенні пенсії, однак документу про відмову йому не видали.

Як зазначає позивач, після усунення відповідачем технічних невідповідностей, представник відповідача повідомив його, що оскільки вже пройшло 3 місяці з моменту досягнення 60-річного віку, то потрібно написати нову заяву про призначення пенсії за віком.

01.04.2022 ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №31 від 11.04.2022 відмовлено в призначенні пенсії.

В подальшому, 15.04.2022 позивач знов звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення №1 від 21.04.2022 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач, не погоджуючись із таким рішення, звернувся з цим позовом до суду.

Крім того, під час розгляду справи в суді, представником позивача повідомлено, що відповідачем було проведено позапланову перевірку, якою встановлено, що позивач дійсно здійснював підприємницьку діяльність та перебував на спрощеній системі оподаткування, зокрема в період з 26.08.2004 по 31.12.2009, які відповідачем самостійно зараховано періоди до страхового стажу та призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з листопада 2022.

Позивач вважає, що він набув право на отримання пенсії за віком з моменту досягнення ним 60-річного віку, тобто з 06 січня 2022, оскільки, як зазначає позивач, він вперше за призначенням пенсії звернувся в межах трьох місяців, що передбачено положеннями п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 22.03.2022.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, 22.03.2022 позивач звернувся до пенсійного органу на усне консультування, а не із заявою про призначення пенсії, як вказує представник позивача.

Вперше із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся 01.04.2022, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення позивачем необхідного пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №31 від 11.04.2022 відмовлено в призначенні пенсії.

15.04.2022 позивач повторно звернувся з заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач рішенням від 21.04.2022 рішенням за №31 відмовив позивачу у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-VI передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-VI призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Схожі норми містяться у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 21-1 (далі Порядок №22-1), затвердженого на виконання наведеного вище Закону, встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1.9 наведеного Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) (п.1.9).

Таким чином, законодавцем чітко, доступно та однозначно визначено дату призначення пенсії за віком та умови визначення такої дати.

Аналіз положень вказаного Порядку дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 759/12575/15-а щодо аналогічних правовідносин.

Отже, у випадку виявленої відсутності необхідних документів для призначення особі пенсії, пенсійний орган має можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб), або письмово повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів.

Судом встановлено, що страховий стаж позивача підтверджений як записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і була подана до пенсійного органу разом із первинною заявою про призначення пенсії, так і результатами проведеної пенсійним органом позапланової перевірки, якою встановлено, що позивач дійсно здійснював підприємницьку діяльність та перебував на спрощеній системі оподаткування, зокрема в період з 26.08.2004 по 31.12.2009, також підтверджено, що протягом вказаного вище періоду, всі визначені законом платежі позивачем були здійснені у визначений спосіб та строк.

Оскільки станом на момент первинного звернення з заявою а саме 01.04.2022 про призначення пенсії у позивача був наявний необхідний страховий стаж для призначення цієї пенсії, у територіального органу Пенсійного фонду України були підстави для врахування вищевказаного періоду і призначення пенсії.

Крім того, право особи на отримання належних їй пенсійних виплат не може ставитись у залежність від наявності певних недоліків оформлення документів, за які особа не відповідає. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення визначених законом прав.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 по справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.

Отже, оскільки згідно з паспортними даними датою народження позивача є 06.01.2022, а щодо призначення пенсії він звернувся не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , днем, з якого має бути призначена пенсія за віком є 07.01.2022 року.

Таким чином, відповідач міг прийняти рішення про призначення пенсії.

Зважаючи на це, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає необхідним скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.04.2022 про відмову в призначені пенсії, а також та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.11.2022 та зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 07.01.2022 року, із проведенням відповідного перерахунку пенсії та виплатою недоплачених коштів.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком час здійснення ним підприємницької діяльності в період з 26.08.2004 по 31.12.2009 задоволенню не підлягає, адже відповідачем самостійно зараховано вищевказаний період до страхового стажу і призначено пенсію з урахуванням цього періоду.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 661,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист,

представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно із положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 18.05.2022 №01-20/22, додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги, акт наданих послуг №1 від 19.09.2022, рахунок на оплату №0044/22 від 01.09.2022 в сумі 4000 грн., копію ордера №1033602 від 19.09.2022.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

На думку суду, майже усі надані адвокатом послуги охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи (наданих послуг). Адміністративна справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Беручи до уваги предмет спору, складність справи, обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що витрати на правову допомогу, на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню та на користь позивача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.04.2022 № 31 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Вінницькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з листопада 2022 та зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 07.01.2022, із проведенням відповідного перерахунку пенсії та виплатою недоплачених коштів.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 661,60 грн. (шістсот шістдесят одна гривні шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: