Справа № 280/3075/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/3075/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 ( суддя першої інстанції Сіпака А.В.) в адміністративній справі №280/3075/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом (уточненим) до Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №308381 від 14.12.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірна постанова про застосування адміністративно господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не виступав в якості автомобільного перевізника при спірних правовідносинах. Позивач зазначає, що автомобільним перевізником було ТОВ ФАВОРИТ ЛОГІСТІК, якому позивач передав в оренду транспортний засіб щодо якого проводилась перевірка співробітниками Придніпровського МУ Укртрансбезпеки. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті подав апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зауважує, що під час проведення перевірки водієм не було пред`явлено та надано посадовій особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки особисту карту водія та роздруківку даних роботи тахографа за 26.10.2021. Вказує, що за відсутності вказаних документів до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 14.12.2021 заступником начальника Придніпровського МУ Укртрансбезпеки Романенко Анатолієм Юрійовичем було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за №308381, відповідно до якої до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. за допущення порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачено абз. 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Не погодившись з постановою про стягнення адміністративно-господарського штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. р. № 103, згідно пункту 5 якого Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень визначеним у статті переліком не вичерпується та може бути розширений відповідно до норм законодавства.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Приписи даної Інструкції поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3. Інструкції), без поділу на міжнародні та внутрішні перевезення.

Саме такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 р. у справі №820/4624/17.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що застосування адміністративно - господарського штрафу можливе лише за наявності події порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Відтак, визначальним в межах розгляду даної справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.

Згідно ст.1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39та 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Матеріалами справи встановлено та підтверджені під час апеляційного перегляду, що 01.10.2016 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ ФАВОРІТ ЛОГІСТІК був укладений договір оренди транспортних засобів №01/10/16, відповідно до п.1.1 якого, орендодавець (ФОП ОСОБА_1 ) передає орендарю (ТОВ ФАВОРІТ ЛОГІСТІК) у строкове платне користування 28 одиниць вантажних автомобілів та 27 причепів, а орендар зобов`язується прийняти названі автомобілі та використовувати їх виключно з метою отримання прибутку, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Згідно з п.1.2 договору, технічний стан, ознаки, інші характеристики автомобілів, які передаються в оренду відображені в Додатку №1 до договору. Транспортний засіб DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазначені в Додатку №1 до договору. Строк дії договору до 31.12.2020.

30.12.2020 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору оренди транспортних засобів №01/10/16 від 01.10.2016, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2021.

Відповідно до Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.10.2021 № 302664 водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 .

Відтак, на момент перевірки 06.10.2021, транспортний засіб перебував у користуванні ТОВ ФАВОРІТ ЛОГІСТІК на умовах оренди, який використовував його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.

Щодо доводів апелянта, що під час проведення перевірки водій не повідомляв інспекторів про наявність договору оренду транспортного засобу або іншого договору, а транспортна накладна не є документом, що підтверджує право користування транспортним засобом на момент проведення рейдової перевірки, колегія суддів зазначає.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.10.2021 №114799, яка долучена представником відповідача до відзиву, у графі «Автомобільний перевізник» зазначено ТОВ ФАВОРІТ ЛОГІСТІК водій ОСОБА_2 ..

Отже, колегія суддів зауважує, що орендодавець транспортного засобу після його передання орендареві не бере участі у складанні супровідних документів на вантаж, а тому не може відповідати за зміст товарно-транспортної накладної.

Більше того, посилання апелянта на те, що при здійсненні перевірки водій не надав працівникам Укртрансбезпеки договір оренди транспортного засобу, не повідомив, що є працівником юридичної особи, а також не пояснив, що здійснює перевезення інша юридична особа, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Слід зазначити, що позивач не може жодним чином впливати на поведінку водія. Крім цього, водій ОСОБА_2 не перебуває з позивачем, ні в трудових, ані в цивільно-правових відносинах, а перебуває в трудових відносинах з ТОВ ФАВОРІТ ЛОГІСТІК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності за ненадання відповідних документів є необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивач не є автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірну постанову слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги наведене суд вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів наявності порушення позивачем абзацу третього частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Тобто, відповідачем не доведено, що позивач є суб`єктом, який вчинив порушення вимог Закону № 2344-III та нормативно-правових актів в сфері здійснення перевезень.

Натомість, матеріали справи підтверджують те, що позивач в межах спірних правовідносин не виступав автомобільним перевізником.

Таким чином, наведене у своїй сукупності вказує на те, що відповідачем невірно визначено суб`єкта правопорушення. Водночас, суд акцентує увагу на тому, що під час вирішення спору по суті не досліджується наявність/відсутність порушення як такого.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що зумовлює наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2022 в адміністративній справі №280/3075/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва