Справа № 140/8120/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 140/8120/21

адміністративне провадження № К/990/6106/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби (СЛЕД Держмитслужби), за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Державної митної служби України (далі -ДМС України), Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України (далі - ДПМЕ ДФС України), Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби (далі - СЛЕД Держмитслужби), в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 02 червня 2021 року №855-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді першого заступника директора ДПМЕ ДФС України з 03 червня 2021 року; стягнути із СЛЕД Держмитслужби середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2021 року до дня поновлення на посаді, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 612,63 грн; визнати незаконною відмову ДМС України від 22 березня 2021 року №08-1/12-02/10/3221 у прийнятті на роботу в порядку переведення з ДПМЕ ДФС України до СЛЕД Держмитслужби на посаду першого заступника директора чи іншу рівнозначну посаду; зобов`язати ДМС України перевести ОСОБА_1 на посаду першого заступника директора СЛЕД Держмитслужби або на іншу рівнозначну посаду в системі ДМС України у відповідності до статей 41, 87 Закону України «Про державну службу»; стягнути з ДМС України та ДФС України на користь позивача по 500000,00 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 20000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 02 червня 2021 року №855-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора ДПМЕ ДФС України з 03 червня 2021 року. Визнано незаконною відмову ДМС України від 22 березня 2021 року №08-l/12-02/10/3221 у прийнятті на роботу в порядку переведення з ДПМЕ ДФС до СЛЕД Держмитслужби на посаду першого заступника директора чи іншу рівнозначну посаду в структурі ДМС України. Зобов`язано ДМС України вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на посаду першого заступника директор або іншу рівнозначну в СЛЕД ДМС України із ДПМЕ ДФС України. Стягнути з СЛЕД Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 102 309,21 грн. Стягнути з ДФС України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ДМС України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ДФС України та ДМС України витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 02 червня 2021 року №855-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора ДПМЕ ДФС України, починаючи з 03 червня 2021 року. Стягнуто з ДПМЕ ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 липня 2021 року по 01 лютого 2022 року в сумі 86993,46 грн, із утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 20000,00 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України. В іншій частині позову відмовлено.

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови в позові та задовольнити позов в цій частині.

Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки судом апеляційної інстанції не застосовано висновки Верховного Суду, сформовані у справах №№524/4478/17, 826/16659/15, 812/16659/16, 2а-23895/09/1270, 802/4159/14-а, 804/16489/15, перелік яких ОСОБА_1 навів у тексті касаційної скарги, однак норми, щодо якої сформовано такий висновок заявник не зазначив.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи, наведені заявником у касаційній скарзі, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки ОСОБА_1 лише зазначив про постанови Верховного Суду, проте не указав норми щодо якої такий висновок сформовано та в чому саме полягає її неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій, обмежившись окремими цитатами із зазначених судових рішень та посиланнями на окремі норми законодавства, яким урегульовані загальні питання щодо правонаступництва. Заявник наводить приклади справ, розглянутих Верховним Судом, проте лише викладає правові позиції Суду, не зазначаючи конкретно норми права, щодо якої сформовано висновок Верховного Суду, належний, на його думку, до застосування до спірних правовідносин.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до наведення норм законодавства, цитат з рішень Верховного Суду, часткового опису обставин справи та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вирішення питання щодо переведення позивача на рівнозначну посаду у новоствореному органі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржені судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби (СЛЕД Держмитслужби), за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко