Справа № 380/7317/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Кедик М.В.

15 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/7317/22 пров. № А/857/18080/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.

представника позивача: Антонюка І.Б.

представника апелянта: Арачкеєвої Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі № 380/7317/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2022р. ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 0-1329 від 19.05.2018р. на суму 1 293,60 грн; № 0-1329 від 19.05.2018р. на суму 1 448,80 грн; № 0-1329 від 19.05.2018р. на суму 13 040,00 грн; № 0-1329 від 19.05.2018р. на суму 919,60 грн; № 0-1329р. від 26.04.2019р. на суму 2 139,79 грн; № 0-1329р від 26.04.2019р. на суму 3 010,05 грн; № 0-1329 від 26.04.2019р. на суму 3 371,18 грн; № 0-1329 від 26.04.2019р. на суму 30 342,45 грн; № 0-1329 від 14.05.2020р. на суму 2 699,10 грн; № 0-1329 від 14.05.2020р. на суму 3 022,92 грн; № 0-1329 від 14.05.2020р. на суму 27 207,96 грн; № 0-1329 від 14.05.2020р. на суму 1 918,75 грн; № 0-1329 від 04.06.2021р. на суму 2800,27 грн; № 0-1329 від 04.06.2021р. на суму 3136,23 грн; № 0-1329 від 04.06.2021р. на суму 28227,80 грн.

18.11.2022р. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт Головне управління ДПС у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2022р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Представник апелянта Арачкеєва Ю.Д. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

В судовому засіданні, представник позивача Антонюк І.Б. просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Із змісту даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що станом на 01.06.2022р фізична особа - ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості:

- реєстраційний номер об`єкта 19750208 (нежитлова будівля, поз.1) загальною площею 229,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007;

- реєстраційний номер об`єкта 19750294 (нежитлова будівля, поз.2), загальною площею 323,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007;

- реєстраційний номер об`єкта 19750371 (нежитлова будівля, поз.3), загальною площею 362,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007;

- реєстраційний номер об`єкта 31872053 (нежитлова будівля, теплиця (поз.4)), загальною площею 3260,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 27.10.2010.

Згідно довідки Сокальської міської ради Львівської області від 15.09.2022р. № 191 видно, що споруди, якими ОСОБА_1 володіє з 2007 року являються спорудами сільськогосподарського призначення.

Контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення про донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: № 0-1329 від 19.05.2018р. на суму 1 293,60 грн; №0-1329 від 19.05.2018р. на суму 1 448,80 грн; №0-1329 від 19.05.2018р. на суму 13 040,00 грн; №0-1329 від 19.05.2018р. на суму 919,60 грн; №0-1329 від 26.04.2019р. на суму 2 139,79 грн; №0-1329 від 26.04.2019р. на суму 3 010,05 грн; №0-1329 від 26.04.2019р. на суму 3 371,18 грн; №0-1329 від 26.04.2019р. на суму 30 342,45 грн; № 0-1329 від 14.05.2020р. на суму 2 699,10 грн; №0-1329 від 14.05.2020р. на суму 3 022,92 грн; №0-1329 від 14.05.2020р. на суму 27 207,96 грн; №0-1329 від 14.05.2020р. на суму 1 918,75 грн.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

В пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України видно, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

ст.30 ПК України передбачено, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

пп.266.2.2 п266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Згідно пп. ж пп.266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Із змісту пп. 14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України видно, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

пп. 5.2, 5.3 ст.5 ПК України передбачено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у ст.1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001р. № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В ст.1 Закону України Про сільськогосподарський перепис чітко передбачено, що виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник, що міститься у Законі України Про сільськогосподарський перепис та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000р. №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 - "Будівлі для тваринництва", 1271.2 - "Будівлі для птахівництва", 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна", 1271.4 - "Будівлі силосні та сінажні", 1271.5 - "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 - "Будівлі тепличного господарства", 1271.7 - "Будівлі рибного господарства", 1271.8 - "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва", 1271.9 - "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Отже, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Із змісту даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що ОСОБА_1 володіє такими об`єктами нежитлової нерухомості: реєстраційний номер об`єкту 19750208 (нежитлова будівля, поз.1) загальною площею 229,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007; реєстраційний номер об`єкту 19750294 (нежитлова будівля, поз.2), загальною площею 323,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007; реєстраційний номер об`єкту 19750371 (нежитлова будівля, поз.3), загальною площею 362,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 31.07.2007; реєстраційний номер об`єкту 31872053 (нежитлова будівля, теплиця (поз.4)), загальною площею 3260,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 27.10.2010.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що довідкою Сокальської міської ради Львівської області від 15.09.2022р. № 191 підтверджується та обставина, що споруди, якими ОСОБА_1 володіє з 2007 року є спорудами сільськогосподарського призначення.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 вирощує сільськогосподарські культури, зокрема картоплю, моркву, цибулю, часник, капусту, помідори, огірки, перець та інші, а отже зазначені будівлі використовуються в сільськогосподарській діяльності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права та використовує належні йому на праві власності нежитлові будівлі як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а саме: для вирощування сільськогосподарських культур, а тому такі будівлі, в силу приписів п.п. ж п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі № 380/7317/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24.02.2023р.