Справа № 161/12482/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 161/12482/22 пров. № А/857/125/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2022 року (суддя Івасюта Л.В., час ухвалення 10:39 год., місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №161/12482/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

про скасування постанови,

встановив:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП НП України, в якому просив скасувати постанову поліцейського №1 роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Поліщука Андрія Андрійовича серії ЕАР №5818592 від 28.08.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2022 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. Звертає увагу, що до складення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не знав про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та про позбавлення права керування транспортним засобом. Про рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2022 позивачу стало відомо лише 28.08.2022. Окрім цього, ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі тимчасового дозволу, який діяв до 02.09.2022. Таким чином, в діях позивача відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до відповідальності. Оскільки тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом діяв до 02.09.2022, а в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 із рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.07.2022 та докази отримання ним вказаного рішення, то в діях позивача відсутній склад порушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 13.12.2022, оскаржувану постанову відповідача скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Відносно позивача ОСОБА_1 поліцейським УПП в у Волинській області ДПП було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5818592 від 28.08.2022 за ч.4 ст.126 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень (а.с. 4, 25).

За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 28.08.2022 року о 23 год. 30 хв. у м. Луцьку по вул. Чернишевського, 39 керував транспортним засобом Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1«а» ПДР, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час винесення оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як визначено пунктом 2.1«а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень п.п.3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2022 року у справі про адміністративне правопорушення №161/7228/22 (провадження №3/161/2458/22), яка набрала законної сили 09.08.2022 (https://reestr.court.gov.ua/Review/105483546), притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с. 27).

Суд першої інстанції встановив, що супровідним листом №161/7228/22/43559/2022 від 02.08.2022 копія постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2022 була скерована на адресу ОСОБА_1 ..

Факт обізнаності позивача про позбавлення права керування транспортним засобом стверджується і відеозаписом з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, на якому видно, що позивач знає про постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2022, якою його позбавлено права керування транспортними засобами, проте копію такої постанови він не отримував. Позивач вказав, що приходив в суд і писав заяву про видачу копії постанови. Отже даний факт свідчить про те, що на момент винесення постанови від 28.08.2022р. за ч.4 ст.126 КУпАП позивач очевидно знав про постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2022, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, проте допустив можливість керування транспортним засобом, у зв`язку із чим обґрунтовано притягнутий відповідачем до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що до складення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не знав про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та про позбавлення права керування транспортним засобом.

Відносно покликань позивача в апеляційній скарзі на те, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом діяв до 02.09.2022, то такі доводи судом апеляційної інстанції відхиляються з врахуванням того, що дія тимчасового талону не дає право керування транспортним засобом, якщо вже винесена постанова суду про позбавлення права керування транспортними засобами, яка набрала законної сили.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірної постанови з дотриманням правил чинного законодавства, оскільки вказана постанова винесена уповноваженою особою на підставі встановлених дійсних фактичних обставин, які знайшли своє підтвердження під час розгляду цієї справи.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до переконання про правильний висновок суду першої інстанції щодо доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виявилось у порушення вимог пункту п.2.1«а» Правил дорожнього руху, а тому відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Отже, підстави для скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5818592 від 28.08.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП та закриття провадження у справі відсутні, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2022 року в адміністративній справі №161/12482/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 22.02.2023 року