Справа № 480/5711/22
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2023 р. Справа № 480/5711/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 22.10.2018 декларантом позивача було подано до митного оформлення митну декларацію, якою задекларовано придбаний позивачем автомобіль марки VOLKSVAGEN, модель PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2014 року випуску. У декларації митну вартість товару було визначено у розмірі 5238,00 дол. США (а.с.19).
30.09.2021 Сумська митниця Держмитслужби провела документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 22.10.2018 № UA805180/2018/020614, за результатами якої складено Акт від 30.09.2021 № 07/21/7.24-19/ НОМЕР_2 (а.с.30-36).
Суд вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні положення щодо митної вартості та методів її визначення викладені в розділі III Митного кодексу України.
Статтею 49 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Так, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
При цьому, митний орган у випадку наявності обгрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обгрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обгрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У спірних правовідносинах на підтвердження митної вартості товару автомобіля марки VOLKSVAGEN, модель PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2014 року випуску, за декларацією № UA805180/2018/020614 контролюючому органу надано інвойс на купівлю товару від 09.08.2018 № UA030824 на суму 5238,00 дол. США (а.с.24). При цьому, при визначенні бази оподаткування (загальної митної вартості товарів за митною декларацією № UA805180/2018/020614) контролюючим органом враховувалися як документи, надані декларантом (інвойс на купівлю товару від 09.08.2018 на суму 5238,00 дол. США; документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (SALVAGE CERTIFICATE) від 22.07.2018 № 160345R; коносамент від 15.08.2018 № 18126874 (контейнер MOTU0219668 40 HC), доставка з Newark (США) до порту м. Одеса (Україна); платіжний документ (квитанція про сплату митних платежів від 16.10.2018 № QS73370301, платник: ОСОБА_1 , призначення: попередня оплата за митне оформлення ТЗ; інші документи, необхідні для митного оформлення), так і раніше визнані митними органами митні вартості. Крім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 57 МК України визначенню митної вартості товару за митною декларацією № UA805180/2018/020614 передували консультації уповноваженої особи позивача та митниці, в результаті яких митну вартість товару визначено за другорядним (резервним) методом. Отже, позивачем не було допущено порушення п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, оскільки документи, надані декларантом відповідачу під час здійснення митних формальностей за митною декларацією № UA805180/2018/020614, містили достовірні відомості стосовно ціни імпортованого товару, не містили ознак підробки чи виправлення, не містили розбіжностей, прийняті митним органом і на їх підставі прийнято рішення про застосування для визначення митної вартості товару другорядного (резервного) методу. До того ж при визначенні загальної митної вартості товарів за резервним методом митниця фактично сама визначає митну вартість на підставі аналізу документів, наданих декларантом, та співставленні її з попередніми визнаними митними вартостями. З викладеного слідує, що у митного органу після самостійного визначення митної вартості за резервним методом відсутні законні підстави для ухвалення рішення про донарахування податкових зобов`язань.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Отже, перевірка дотримання особами митного законодавства може проводитися лише в разі наявності обставин, встановлених ч. 2 ст. 351 МК України.
Разом з тим, в Акті перевірки зафіксовано, що правильність визначення розміру фактурної вартості товару (транспортного засобу) декларантом здійснено контролюючим органом на підставі аналізу листа Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146вих-21 (вх.2225/8.7 від 12.02.2021) та листа Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 № 2714/117/24/6-2021 (а.с.30-36). У свою чергу, ці листи в розумінні ч. 2 ст. 351 МК України не є інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
Крім того, статтею 352 МК України встановлено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані:
1) документи, визначені цим Кодексом;
2) податкова інформація;
3) експертні висновки;
4) судові рішення;
5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення;
6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
З огляду на положення наведеної норми листи правоохоронних органів, на підставі яких здійснювалася перевірка правильності визначення загальної митної вартості товарів, не можуть використовуватися для таких перевірок, оскільки вони не передбачені Митним кодексом України та не є матеріалами, отриманими в порядку та у спосіб, що передбачені Митним кодексом або іншими законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не дотримався вимог Митного кодексу України, такі рішення не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Биковою Р.Ю. 07.06.2022 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (а.с.160-161). Відповідно до умов договору гонорар адвоката складає 7000,00 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 7000,00 грн надано квитанцію № 109 від 24.10.2022 (а.с.161 на звороті).
Таким чином, у даному випадку відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не спростовує факт здійснення адвокатом професійної діяльності в інтересах клієнта позивача у справі відповідно до умов Договору, а матеріалами справи підтверджено реальність надання правової допомоги.
При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема, неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У даному випадку суд бере до уваги, що адвокатом дійсно складений адміністративний позов, вчинено процесуальні дії, безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі та не спростована відповідачем.
Позивач документально підтвердив, що він сплатив кошти на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. У свою чергу, відповідач всупереч вимогам ч. 7 ст. 134 КАС України не довів неспівмірність витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці 7992,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, зокрема: 992,40 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.44) та 7000,00 грн витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 7992,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах