Справа № 240/23882/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/23882/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 12 серпня 2022 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12.02.2022 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою та відповідними документами з вимогою призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0210-8/60971 від 23.08.2022 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При формуванні пенсійної справи не було взято до уваги ряд фактів, котрі мають вагоме значення, а саме не взято до уваги довідку №1218 Ємільчинської райдержадміністрації Житомирської області, не взято до уваги посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 від 29.09.2006, дані документи підтверджують інформацію про проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 10.06.1986 по 01.08.1989 та надають мені можливість на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Позивач вважає, що має всі підстави для призначення пенсії за віком. Відмова органу пенсійного фонду є протиправною та такою яка обмежує моє право на отримання належного мені соціального забезпечення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 10.11.2022. Заперечуючи позовні вимоги Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 19.08.2022 №64 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 23.08.2022 №0600-0210-8/60971 Управління повідомило Позивачу. Дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Ухвалою суду від 15.12.2022 постановлено: "залучити до розгляду справи №240/23882/22 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, )".

Відзив Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області надійшов до суду 22.02.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що при визначення права на призначення пенсії ОСОБА_1 не взято до уваги довідку про періоди проживання у зоні ЧАЕС № 242 від 08.07.2022, видану Малоглумчанським старостинським округом Ємільчинської селищної ради Житомирської області, оскільки довідка не містить підстави видачі. Крім того, у вказаній вище довідці зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала без реєстрації в селі Лука Новоград-Волинського району Житомирської області з 10.06.1986 по 01.08.1989, а згідно постанови Ємільчинського районного суду від 28.08.2006 по справі №2а-28/2006 (копію якої додано до заяви про призначення пенсії) було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи в декретній відпустці, з травня 1986 року по серпень 1989 року проживала в селі В.Глумча. Враховуючи розбіжності між відомостями, зазначеними в довідці органу місцевого самоврядування та в судовому рішенні, Головним управлінням 19.08.2022 було прийнято рішення №64 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку. Просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 12.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 31).

До заяви додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; документ про освіту; довідку про заробітну плату; довідку про зміну назви організації; довідки про прийняття на роботу; документ про надання статусу учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС чи потерпілого; посвідчення потерпілого від ЧАЕС; постанову суду; посвідчення потерпілого від ЧАЕС; свідоцтво про народження дитини; трудову книжку; свідоцтво про народження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 19.08.2022 №64 (а. с. 29 - 30) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . В рішенні вказано: страховий стаж становить 30 років 04 місяці 11 днів. Не взято до уваги довідку про періоди проживання у зоні ЧАЕС № 242 від 08.07.2022, видану Малоглумчанським старостинським округом Ємільчинської селищної ради Житомирської області, оскільки довідка не містить підстави видачі та наявна розбіжність між даною довідкою, де вказано с. Лука та постановою суду - с. Велика Глумча.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0210-8/60971 від 23.08.2022 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення. Повідомлено, що: " Довідку від 08.07.2022 № 242, видану Малоглумчанським старостинським округом Ємільчинської селищної ради Житомирської області про період проживання з 10.06.1986 по 01.08.1989 в с. Лука, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, неможливо взяти до уваги, оскільки довідка не містить підстави видачі. Додатково повідомляємо, що відповідно до Постанови суду у справі 2а- 28/2006, Ви проживали в с. Велика Глумча Ємільчинського району, що суперечить інформації у вищезазначеній довідці. Оскільки не надано підтверджуючих документів про періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, права на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону 796 не має. На підставі наданих документів та інформації, наявної в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 30 років 4 місяці 11 днів." (а.с.12-13)

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Окрім того, Верховний Суд у постанові 17 червня 2020 року по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано:

- копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серії Б, виданого 29.09.2006 (а.с. 41);

- довідку Малоглумчанського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 08.078.2022 №242 у якій вказано, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації в селі Лука Новоград-Волинського (колишнього Ємільчинського) району Житомирської області з 10.06.1986 по 01.08.1986. Згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 даний населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с. 46);

- копію постанови Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.08.2006 у справі №2а-28/2006 рік (а.с. 50-51).

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 р. у справі № 572/47/17, від 15 січня 2021 р. у справі №520/7846/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на те, що останній згідно положень Закону №796-XII та Порядку №51, є особою, яка станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Суд зауважує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Відповідно довідки органу місцевого самоврядування - Малоглумчанського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 08.078.2022 №242 у якій вказано, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації в селі Лука Новоград-Волинського (колишнього Ємільчинського) району Житомирської області з 10.06.1986 по 01.08.1986, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що довідка була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення у вищевказаний період.

Крім того, належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним, не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач є дійсно потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії, Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не враховано Довідку від 08.07.2022 №242 оскільки вона не містить підстав видачі та наявні розбіжності між нею та постановою суду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.08.2006 у справі №2а-28/2006 рік зобов`язано Ємільчинську районну державну адміністрацію Житомирської області видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії. У постанові суду міститься інформація про те, що ОСОБА_1 у період із червня 1986 по серпень 1989 проживала в с. Велика Глумча Ємільчинського району Житомирської області.

Суд відмічає, що згідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" і село Лука Ємільчинського району Житомирської області і село Велика Глумча Ємільчинського району Житомирської області відносяться до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт проживання на території гарантованого добровільного відселення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні позивачу пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження такого факту.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Судом під час розгляду адміністративної справи встановлено що за результатом розгляду заяви позивача від 12.08.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності були вчинені дії, результатом яких стало прийняття рішення від 19.08.2022, а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.08.2022 №64.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи серії Б та факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення у період із 10.06.1986 по 01.08.1989, суд дійшов висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні до періоду постійного проживання позивача на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення періоду з 10.06.1986 по 01.08.1989, а тому є необхідність, з метою захисту порушеного права позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати вказаний період до періоду його постійного проживання на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Судом на підставі доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи встановлено, що позивач постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 01.08.1989, що свідчить на користь висновку, що початкова величина зниження пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка становить 3 роки, підлягає застосуванню до позивача.

Окрім того, додатково один рік за три роки проживання позивача у зоні гарантованого длбровільного відселення, згідно вимог статті 55 Закону №796.

Суд звертає увагу, що відсутність необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення було єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії згідно її заяви від 12.08.2022.

Станом на дату звернення позивача із заявою від 12.08.2022 її вік становив 59 років.

Відповідачем визнається, що станом на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії, її страховий стаж становив 30 років 04 місяці 11 днів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач станом на 12.08.2022 є особою, яка досягла пенсійного віку (з урахуванням встановлених судом дотримання позивачем умов, встановлених ст. 55 Закону №796), має достатній страховий стаж.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області області прийняло рішення від 19.08.2022 №64 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подавала заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , остання буде знаходитись на обліку саме в Головному Пенсійному фонді України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 19 серпня 2022 року №64 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 із 12 серпня 2022 року пенсію із зниженням пенсійного віку на чотири роки, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду його постійного проживання на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення період з 01.10.1986 по 01.08.1989.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві ) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук