Справа № 120/1399/22-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1399/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

22 лютого 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВІМЕК" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВІМЕК" до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2022 року позивач, - ТОВ "АВІМЕК", звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 18.11.2021 №UA400000/2021/000025/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.11.2021 №UA400040/2021/000394, яка прийнята за наслідками рішення про коригування митної вартості.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 03.11.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «АВІМЕК» (далі покупець) та AutoSL GmbH (далі продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № DE-21/4.

За умовами контракту продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві бувший у вжитку транспортний засіб (далі товар) марка: McLaren; модель: 675LT Spider; VIN: SBM11SAB3GW675529 - 1шт; рік виготовлення: 2016; об`єм циліндрів двигуна: 3799см3; вид палива бензин. Загальна вартість контракту 131 200,00євро.

Поставка товару здійснюється на умовах поставки EXW Neuss (Інкотермс 2010).

Даний ТЗ було ввезено на митну територію України в листопаді 2021, що не заперечується відповідачем.

З метою митного оформлення в режимі імпорт вказаного транспортного засобу, 17 листопада 2021 року було подано електронну митну декларацію (далі ЕМД), яку прийнято в роботу відділом митного оформлення «Хмельницький» Хмельницької митниці та присвоєно номер UA400040/2021/017604.

Відповідно до ЕМД вартість ТЗ заявлено за основним методом визначення митної вартості за ціною 131 200 євро відповідно до контракту № DE-21/4 від 03.11.2021 (графа 42 ЕМД) (а.с. 19 т. 1).

Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД надано наступні документи (графа 44 ЕМД): рахунок-фактуру (інвойс) 2812021-1 від 04.11.2021; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №59 від 04.11.2021; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №57/21 від 16.11.2021 на суму 300 євро; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № DE-21/4 від 03.11.2021 року; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №95 від 12.11.2021; копію митної декларації країни відправлення.

В зв`язку зі спрацюванням ризиків, згенерованих автоматизованою системою аналізу управління ризиками (надалі за текстом - АСМО), на етапі перевірки митної декларації відповідач повідомив позивача про виникнення необхідності надання додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару, оскільки відповідачем було встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Зазначені обставини не дали можливості відповідачу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту запропоновано надати протягом 10 календарних днів документи відповідно до статті 53 Кодексу, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 7) копію експертної декларації країни відправлення.

На вимогу митного органу щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару декларант 17.11.2021 надіслав електронне повідомлення, в якому зазначив, що не має змоги надати запитувану інформацію.

18.11.2021 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості №400000/2021/000025/2. За змістом даного рішення щодо обставин його прийняття зазначено про неподання до митного оформлення документів, які підтверджують складові митної вартості у відповідності до вимог ч. 2, 8, 9 ст. 52 МКУ та ч. 2, 3, 4 ст. 53 МКУ. Документи, подані згідно ч.2 ст. 53 МКУ містять розбіжності в частині відправника та власника даного ТЗ та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме витрат на завантаження. Також є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» даного автомобіля відповідно до статті УІІ ГАТТ.

Крім того, у рішенні вказано, що Метод 1 не застосовано в зв`язку з неподанням всіх додаткових документів, які б підтверджували заявлену декларантом вартість, а подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та «дійсної ціни» даного ТЗ.

Метод 2 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення ідентичних товарів.

Метод 3 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення подібних товарів.

Метод 4 та 5 не застосовано в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Застосовано метод 6 - резервний. Джерело інформації визначено на підставі ст. 7 ГААТ згідно якої оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна бути основана на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається податками чи аналогічного товару.

Найменша ціна нетто, за якою аналогічний транспортний засіб з врахуванням року виготовлення та характеристик, пропонується до продажу, складає 190309,5.

При цьому, умовами поставки EXW передбачено додавання до ціни товару серед інших, витрати на транспортування, які на дане авто складають 300 євро. Таким чином, митна вартість даного авто складає 190 609,5 євро.

Позивач оскаржує рішення про коригування митної вартості з підстав його протиправності, тому просить його скасувати, а також просить скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, яка прийнята за наслідками цього рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД позивачем надано наступні документи (графа 44 ЕМД): рахунок-фактуру (інвойс); Свідоцтво про реєстрацію ТЗ; платіжний документ, що підтверджує вартість перевезення товару; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № DE-21/4 від 03.11.2021; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №95 від 12.11.2021; копію митної декларації країни відправлення.

Визначення митної вартості ТЗ заявлено за основним методом за ціною договору за вартістю 131 200 євро (графа 42 ЕМД).

За вищезазначеною митною декларацією посадовою особою Митниці, яка здійснювала митне оформлення вказаної МД, виконуючи митну процедуру «контроль із застосуванням системи управління ризиками», було з`ясовано що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі - АС АУР) згенеровано ризики, в тому числі за напрямком контролю правильності визначення вартості, а саме:

101-1 «Витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів»;

103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів ( в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Дермитслужби»;

105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;

106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»;

107-3 «Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД»;

210-1 «Проведення митного огляду транспортного засобу»;

911-І «Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки».

Зазначені вище доводи митного органу підтверджуються витягом з автоматизованої системи митного оформлення, який долучено до матеріалів справи (а. с. 70 т. 1).

Відповідно матеріалів справи, на виконання згенерованих АСАУР форм митного контролю під час перевірки правильності визначення митної вартості транспортного засобу було встановлено, що документи подані до митного оформлення містять розбіжності.

Зокрема, згідно реєстраційних документів власником даного автомобіля була компанія P1 MANAGEMENT GMBH, Benrazen Strasse 12, 40213 Dusseldorf, тоді як згідно рахунку-фактури ТОВ Авімек придбало даний автомобіль марки McLaren, модель: 675LT Spider в компанії AutoSL GMBH, Hessenstrasse 1, 41460 Neuss, Deutschland.

Згідно з п. 3.2 поданого контракту №DE-21/4 від 03.11.2021 та графи 20 митної декларації, поданих до митного оформлення, поставка товару здійснювалась на умовах поставки EXW Neuss (Німеччина).

Термін EXW ("франко-завод"), згідно правил Інкотермс 2010, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Для підтвердження розміру вказаних витрат декларант одночасно з поданням митної декларації подав довідку від 16.11.2021 №57/21, видану ТОВ «УТП КОМПАНІЯ», яка адресована МП "Хмельницький".

За приписами частини першої та другої ст. 53 МК України слідує, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Вищенаведений перелік документів є обов`язковим для надання при митному оформленні товару.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції зазначив, що оскільки доставку задекларованого автомобіля Позивач не здійснював самостійно, а за допомогою перевізника - ТОВ «УТП КОМПАНІЯ» згідно документу контролю поставлення товарів №UA400040/2021/17536 від 16.11.2021, то належними документами транспортування автомобіля є транспортні (перевізні) документи, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; рахунок-фактуру та/або акт виконаних робіт (наданих послуг) від ТОВ «УТП КОМПАНІЯ», банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Також, судом першої інстанції зазначено, що згідно з контрактом від 03.11.1021 та рахунку від 04.11.2021 № 2812021-1 ціна автомобіля становить 131 200 євро (а.с. 21-25 т.1), згідно з експортною декларацією MRN21DE64E4 від 15.11.2021 в графі « 46» вказана вартість 131, 300 євро (а.с. 27 т.1). У довідці ТОВ «УТП КОМПАНІЯ» №57/21 від 16.11.2021 витрати на транспортування становлять 300 євро. (а.с. 13 т.2), а банківський документ про оплату послуг декларантом не надано.

Крім того, враховуючи умови поставки товару, а саме доставка ТЗ до митного кордону України на іншому транспортному засобі, а не самоходом, подання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування є обов`язковими відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК.

Позивач самостійно в позові вказує, що ним подано для підтвердження заявленої митної вартості митному органу документ, що підтверджує вартість перевезення товару №57/21 від 16.11.2021 на суму 300 євро. Проте, про страховий документ, реквізити якого не вказано ні в позові, ні в документах, є прямою вимогою п. 8 ч. 2 ст. 53 МК.

Таким чином, суд першої інстанції погоджується із доводами відповідача, що ціна товару відрізняється, а різниця у розмірі 100 євро не відповідає жодній складовій митної вартості, задекларованій Позивачем у митній декларації від 17.11.2021 № UA400040/2021/017604, в тому числі не відповідає заявленим витратам на транспортування товару.

Відтак, різний рівень вартості товару в комерційному документі та декларації є однією із підстав обґрунтованого сумніву митниці у правильності визначення митної вартості товару, що спростовує доводи позивача стосовно того, що у відповідача були відсутні підстави для наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Відповідно до матеріалів справи 18.11.2021 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості №400000/2021/000025/2. За змістом даного рішення щодо обставин його прийняття зазначено про неподання до митного оформлення документів, які підтверджують складові митної вартості у відповідності до вимог ч. 2, 8, 9 ст. 52 МКУ та ч. 2, 3, 4 ст. 53 МКУ. Документи, подані згідно ч.2 ст. 53 МКУ містять розбіжності в частині відправника та власника даного ТЗ та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме витрат на завантаження. Також є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» даного автомобіля відповідно до статті УІІ ГАТТ.

Крім того, у рішенні вказано, що Метод 1 не застосовано в зв`язку з неподанням всіх додаткових документів, які б підтверджували заявлену декларантом вартість, а подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та «дійсної ціни» даного ТЗ.

Метод 2 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення ідентичних товарів.

Метод 3 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення подібних товарів.

Метод 4 та 5 не застосовано в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Застосовано метод 6 - резервний. Джерело інформації визначено на підставі ст. 7 ГААТ згідно якої оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна бути основана на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається податками чи аналогічного товару.

Найменша ціна нетто, за якою аналогічний транспортний засіб з врахуванням року виготовлення та характеристик, пропонується до продажу, складає 190309,5 нетто.

При цьому, умовами поставки EXW передбачено додавання до ціни товару серед інших, витрати на транспортування, які на дане авто складають 300 євро. Таким чином, митна вартість даного авто складає 190 609,5 євро.

Щодо доводів позивача, що на вартість ТЗ, крім технічних характеристик та року виготовлення, суттєво впливає комплектація автомобіля та наявні його дефекти, то суд звертає увагу, що відповідно до додаткового аркушу до Акту про проведення митного огляду товарів від 17.11.2021 № UA400040/2021/017604 не зазначено про його дефектність (142-186 т.1). Натомість вказана комплектація транспортного засобу та зазначено, що в салоні транспортного засобу та ззовні в наявності карбонове оздоблення, сидіння спортивного типу. Тобто, технічний стан задекларованого автомобіля не дає підстав для зменшення його ринкової вартості, що підтверджується і висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №7960/21-21.

За наведених вище встановлених обставин та досліджених доказів, оцінивши наведені мотиви позову та заперечення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Як передбачено ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України вбачається, що в аспекті реалізації процедур з визначення митної вартості товарів, ключову роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при : а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах 09.07.2020 по справі №804/5445/17, від 31.06.2020 по справі №809/1858/16, від 15.02.2022 по справі №826/12901/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи видно, що митна вартість ввезеного ТЗ визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

Згідно з ст.57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Відповідно до ч.4-5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до ч.2 ст.7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

Згідно з ч.1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005, документи, що підтверджують право власності на ТЗ придбані в підприємств - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ , його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.

Відповідно до п.7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Як встановлено з матеріалів справи підставами для коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих документах розбіжностей та неточностей, а саме:

1) Згідно реєстраційних документів власником даного автомобіля була компанія P1 MANAGEMENT GMBH, Benrazen Strasse 12, НОМЕР_1 , тоді як згідно рахунку-фактури ТОВ «Авімек» придбало даний автомобіль марки McLaren, модель: 675LT Spider в компанії AutoSL GMBH, Hessenstrasse 1, 41460 Neuss, Deutschland.;

2) Документи, подані згідно ч.2 ст.53 МКУ містять розбіжності в частині відправника та власника даного ТЗ та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме витрат на завантаження. Також є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» даного автомобіля відповідно до статті VII ГАТТ.

Також, колегія суддів зазначає, що митний орган, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем ТЗ за резервним методом, має зазначити, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 по справі №825/648/17 та у постанові від 09.09.2020 по справі №400/3133/18.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів UA400000/2021/000025/2 від 18.11.2021 у графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що Метод 1 не застосовано в зв`язку з неподанням всіх додаткових документів, які б підтверджували заявлену декларантом вартість, а подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та «дійсної ціни» даного ТЗ.

Метод 2 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення ідентичних товарів.

Метод 3 не застосовано через відсутність інформації декларанта та митного органу щодо оформлення подібних товарів.

Метод 4 та 5 не застосовано в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Застосовано метод 6 - резервний. Джерело інформації визначено на підставі ст. 7 ГАТТ згідно якої оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна бути основана на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається податками чи аналогічного товару.

Найменша ціна нетто, за якою аналогічний транспортний засіб з врахуванням року виготовлення та характеристик, пропонується до продажу, складає 190309,5 нетто.

При цьому, умовами поставки EXW передбачено додавання до ціни товару серед інших, витрати на транспортування, які на дане авто складають 300 євро. Таким чином, митна вартість даного авто складає 190 609,5 євро.

Також, колегія суддів зазначає, що умови поставки товару на умовах EXW Incoterms 2010 означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Таким чином, у разі поставки товару на умовах EXW витрати з доставки товару до вказаного у контракті місця покладаються на покупця. А тому, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на транспортування авто, з урахуванням матеріалів справи, які мали бути вказані в декларації складають 300 євро.

В частині доводів апелянта щодо страхування, колегія суддів зазначає, що у п.8 ч.2 ст. 53 МК України передбачено, що для підтвердження митної вартості товару необхідно подати документи про страхування у випадку, якщо таке страхування здійснювалось.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 жовтня 2020 року по справі № 320/2455/19 відсутність страхових документів/документів, що містять відомості про вартість страхування не може слугувати беззаперечним доказом необґрунтованості визначення декларантом митної вартості товару. Якщо ж за твердженням декларанта, страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції - згідно з умов поставки товару, а саме доставка ТЗ здійснювалась до митного кордону України на іншому транспортному засобі, а не самоходом, подання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування є обов`язковими відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України. Також витрати на страхування та навантаження були заявлені в довідці ТОВ «УТП КОМПАНІЯ».

Щодо різниці між власником даного автомобіля (компанія P1 MANAGEMENT GMBH) та продавцем (компанії AutoSL GMBH), апелянтом не зазначено жодних доводів в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для обґрунтованого сумніву щодо дійсної вартості даного автомобіля, що і стало підставою для застосування інших методів для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

Щодо визначення вартості товару в розмірі 190 609,5 євро колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.7 Генеральної Угоди з Тарифів і Торгівлі сторони повинні визнавати чинність загальних принципів оцінки, передбачених наступними пунктами цієї статті, і вони зобов`язуються втілювати такі принципи щодо всіх товарів, які підлягають стягненню мит чи інших зборів,(*) або імпортним чи експортним обмеженням, основаним на вартості товару чи регульованим будь-яким способом на основі вартості. Більш того, вони повинні, на запит іншої сторони, переглянути дію будь-яких своїх законів чи правил стосовно оцінки вартості для митних цілей у світлі цих принципів. Сторони можуть вимагати від сторін звітів про заходи, вжиті ними на виконання положень цієї статті.

a) Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*)

b) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*)

c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.(*)

Відповідно до ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод

Разом з цим, Наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 "Про затвердження Методичних рекомендацiй щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв при здiйсненнi контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi перемiщуються через митний кордон України" затверджено Методичнi рекомендацiї щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв при здiйсненнi контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi перемiщуються через митний кордон України.

Відповідно до п.5 Методичних рекомендацій №476 пiд час робiт з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв можуть використовуватися такi джерела iнформацiї:

- спецiалiзованi програмно-iнформацiйнi комплекси Єдиної автоматизованої iнформацiйної системи Держмитслужби;

- спецiалiзованi видання, якi мiстять iнформацiю про цiни, сформованi на свiтовому ринку;

- iнформацiя, отримана Держмитслужбою, про цiни на товари та/або сировину, матерiали, комплектуючi, якi входять до складу товарiв;

- iнформацiя, отримана вiд митних органiв iноземних держав за результатами перевiрки автентичностi документiв, якi подавалися пiд час митного контролю та митного оформлення товару;

- iнформацiя, отримана за результатами здiйснення митного контролю, в тому числi, за результатами проведення документальних перевiрок дотримання вимог законодавства з питань митної справи;

- iнформацiя, отримана вiд державних органiв, установ та органiзацiй на запити територiальних органiв та/або Держмитслужби;

- цiнова iнформацiя, отримана в рамках домовленостей, укладених мiж Держмитслужбою та асоцiацiями, спiлками та iншими об`єднаннями iмпортерiв та виробникiв;

- висновки про якiснi та вартiснi характеристики товарiв, пiдготовленi спецiалiзованими експертними органiзацiями, що мають вiдповiднi повноваження згiдно iз законодавством;

- iнформацiя, отримана з мережi iнтернет.

Згідно з п.7.35. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092 у разі відсутності цінових даних КТЗ у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ.

У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Середня ринкова ціна такого КТЗ визначається як середнє арифметичне значення цінових показників, одержаних із зазначених джерел інформації.

У разі використання середньої ринкової ціни пропозиції до продажу КТЗ її необхідно звести коригуванням до ціни продажу, застосовуючи відповідне співвідношення стосовно аналогічних КТЗ із довідників, зокрема передбачених додатком 8.

Коригування вартості КТЗ залежно від пробігу та строку експлуатації здійснюється із застосуванням підбору аналога і відповідно до вимог пунктів 7.8, 7.9 та підпунктів 7.12.1, 7.12.2 пункту 7.12 цієї Методики.

Подальше коригування вартості КТЗ залежно від технічного стану, комплектності, укомплектованості, відновлення й оновлення складових частин тощо здійснюється за формулами (9), (10), (11), а також з врахуванням процента ДЗ додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання та експлуатації (таблиця 4.1 додатка 4) та процента додаткового зменшення вартості КТЗ з дефектами кузова, кабіни, рами (таблиця 4.2 додатка 4).

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що за наявних обставин справи, а саме виду товару транспортний засіб марка: McLaren; модель: 675LT Spider 2016 р.в., технічний стан, технічні характеристики транспортного засобу, а також інших обставин, з урахуванням вище наведеного можливе застосування мережі Інтернет при визначенні ціни на аналогічні автомобілі з урахуванням норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем надано інформацію щодо інтернет ресурс з якого визначалась ціна на аналогічний автомобіль, з аналогічною комплектацією, з відповідною ціною на аналогічні транспортні засоби. Найменша ціна нетто, за якою аналогічний транспортний засіб з врахуванням року виготовлення та характеристик, пропонується до продажу, складає 190309,5 нетто.

Враховуючи виявлені розбіжності, суперечності та невідповідності у числових значеннях складових митної вартості в обов`язкових документах щодо умов поставки, вартості транспортного засобу та суми сплачених за нього коштів, інформації щодо власника транспортного засобу, ненадання позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття посадовою особою відповідача оскарженого рішення про коригування митної вартості товару є обґрунтованим, відповідає нормам митного законодавства України. При цьому визначення відповідачем цінових даних транспортного засобу не суперечить вимогам законодавства з урахуванням обставин справи.

Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВІМЕК" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.