Справа № 460/27405/22
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2023 року м. Рівне №460/27405/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши в письмовому провадженні провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Матвійчук Олександр Сергійович Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області
доЗахідне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Матвійчук Олександр Сергійович (надалі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) (надалі відповідач), в якому просив:

Визнати протиправними дії відповідача, щодо складання акту від 01.09.2022 року про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса Матвійчука Олександра Сергійовича Рівненського районного нотаріального округу за адресою (33028 Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне, вул. Гетьмана Мазепи 6/8) у зв`язку із зміною адреси розташування робочого місця у Рівненському районному нотаріальному окрузі Рівненської області.

Визнати протиправним (незаконним) та скасувати акт від 01.09.2022 року про відмову у сертифікації робочого місця приватного нотаріуса Матвійчука Олександра Сергійовича Рівненського районного нотаріального округу за адресою (33028 Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, буд.6/8) у зв`язку із зміною адреси розташування робочого місця (контори) у Рівненському районному нотаріальному окрузі Рівненської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач, є приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5108, видане Міністерством юстиції України 09.04.2004 року, реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №216, видане Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (Львів) 29.09.2021 року.

З початку здійснення нотаріальної діяльності по Рівненському районному нотаріальному округу Рівненської області і по час звернення до суду адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса: Рівненська область, Рівненський район, смт. Гоща, вул. Східна, буд. 3, 35400.

З метою реалізації свого права як приватний нотаріус 18 серпня 2022 року позивачем було подано до відповідача заяву з проханням провести сертифікацію приміщення офісу (І поверх), де планувалося продовжити приватну нотаріальну діяльність за адресою: Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне вул. Гетьмана Мазепи 6/8, 33028.

При розгляді заяви, відповідач був зобов`язаний скласти акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

01 вересня 2022 року службовими особами відповідача було складено акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса у висновку якого підставою для відмови у сертифікації робочого місця слугувало місце розташування робочого місця, а саме на думку службових осіб позивач здійснює свою діяльність на території Рівненського районного нотаріального округу, а робоче місце розташоване в мажах розташування Рівненського міського нотаріального округу, будь-яких інших зауважень до робочого місця приватного нотаріуса, яке підлягало сертифікації не було зазначено, в решті всіх вимог робоче місце відповідає умовам сертифікації. Позивач вважає такі дії протиправними, та просить задовольнити даний позов повністю.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

28.12.2022 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов. В якому відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 , приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, відмовити повністю.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матвійчук Олександр Сергійович, є приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5108, видане Міністерством юстиції України 09.04.2004 року, реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №216, видане Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (Львів) 29.09.2021 року.

Згідно з ідентифікаційними даними, 10.06.2004 здійснено державну реєстрацію незалежної професійної діяльності позивача як приватного нотаріуса та взято останнього на податковий облік як платника податків.

З початку здійснення нотаріальної діяльності по Рівненському районному нотаріальному округу Рівненської області і по час звернення до суду адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса: Рівненська область, Рівненський район, смт. Гоща, вул. Східна, буд. 3, 35400.

18 серпня 2022 року позивачем було подано до відповідача заяву з проханням провести сертифікацію приміщення офісу (І поверх), де планувалося продовжити приватну нотаріальну діяльність за адресою: Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне вул. Гетьмана Мазепи 6/8, 33028.

При розгляді заяви, відповідач був зобов`язаний скласти акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

01 вересня 2022 року службовими особами відповідача було складено акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса у висновку якого підставою для відмови у сертифікації робочого місця слугувало місце розташування робочого місця, а саме на думку службових осіб позивач здійснює свою діяльність на території Рівненського районного нотаріального округу, а робоче місце розташоване в мажах розташування Рівненського міського нотаріального округу, будь-яких інших зауважень до робочого місця приватного нотаріуса, яке підлягало сертифікації не було зазначено, в решті всіх вимог робоче місце відповідає умовам сертифікації.

При цьому суд вирішуючи спір враховує наступне: Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі - Закон № 3425).

Відповідно до статті 24 Закону № 3425, реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться відповідними територіальними органами Міністерства юстиції України на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Державне регулювання нотаріальної діяльності відповідно до статті 2-1 Закону № 3425-XII полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, тощо.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3425-XII нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Підпунктом 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

За приписами частини 4 статті 3 Закону № 3425-XII, нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім виконання функції медіатора, викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Відповідно до положень частини першої статті 24 Закону України «Про нотаріат» реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться відповідними територіальними органами Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію про відповідність робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі - Закон № 3425).

Відповідно до статті 24 Закону № 3425, реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться відповідними територіальними органами Міністерства юстиції України на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Державне регулювання нотаріальної діяльності відповідно до статті 2-1 Закону № 3425-XII полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, тощо.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014 року № 357/5 затверджено Порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства (далі - Порядок №357/5), в якому серед основних завдань проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, у тому числі дотримання вимог до робочого місця приватного нотаріуса тощо (підпункт 1 пункту 3 Порядку №357/5).

Вказаний Порядок кореспондує положенням частини другої статті 24 Закону № 3425-XII, яка передбачає, що вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України.

В розвиток цієї законодавчої норми, Положення №888/5 встановлює вимоги щодо робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності. Серед його вимог є положення, яке встановлює, що кожен нотаріус повинен мати окремий кабінет площею не менше 10 квадратних метрів (пункт 7.2.3). Тобто це положення передбачає чіткі елементи вимоги до приміщення, в якому кожен приватний нотаріус повинен здійснювати свою приватну нотаріальну діяльність: окремий кабінет і площа такого кабінету повинна становити не менше 10 квадратних метрів.

Водночас, положення частини другої статті 25 Закону № 3425-XII встановлюють основні умови, яким повинно відповідати робоче місце (контора):

1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці;

2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність;

3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення;

4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса;

5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах;

6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті.

Перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса проводиться згідно з частиною третьою статті 25 Закону № 3425-XII до початку здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом, а також у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України протягом 15 днів з дня отримання заяви про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або заяви про зміну адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса проводить перевірку відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам, за результатами якої відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України складає акт про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Таким чином, законодавець чітко пов`язує проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса з двома випадками здійснення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса: 1) до початку нотаріальної діяльності, а також 2) у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори).

Завершальним етапом проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса відповідно до згаданої статті є складення акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23 березня 2011 року №888/5, робочі місця (контори) приватних нотаріусів, які були сертифіковані до набрання чинності цим наказом, новій сертифікації не підлягають.

Відповідно, норми частини восьмої статті 10 Закону України «Про нотаріат» за принципом дії закону у часі не можуть бути поширені на відносини, що виникли до її прийняття.

Таким чином, перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса в частині відповідності робочого місця проводиться відповідно до вимог законодавства, чинного на момент сертифікації.

В подальшому під час проведення перевірки організації роботи нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, перевірці підлягає, у тому числі, наявність акта про сертифікацію робочого місця.

Тобто наявність такого акта свідчить про необхідність відповідними органами, уповноваженими здійснювати перевірку нотаріуса (Порядок №357/5), врахування того факту, що приватний нотаріус здійснює нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного но Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-99/рп, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За приписами статті 25 Закону № 3425-XII приватний нотаріус може здійснювати нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Про зміну адреси робочого місця (контори) приватний нотаріус зобов`язаний протягом трьох робочих днів повідомити відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України.

Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 1.380.2019.000656, від 24.11.2020 у справі № 640/20482/18.

Що стосується висновків відповідача про те, що робоче місце нотаріуса знаходиться в межах іншого нотаріального району, то такі висновки відповідача судом не приймаються, оскільки є законодавчо не обґрунтованими та спростовуються наступним:

Постановою Верховної Ради України № 3650 від 17 липня 2020 року у Рівненській області створено Рівненський район із адміністративним центром місто Рівне, таким чином законодавець чітко встановив, що адміністративним центром Рівненського району є місто Рівне.

Відповідачем не взято до уваги, ту обставину, що розподіл на нотаріальні округи було проведено за принципом територіального-адміністративного розподілу до липня 2020, тобто починаючи із 17 липня 2020 року в Рівненській області існує 4 райони, формування яких відбулося за рахунок укрупнення, а відтак місто Рівне та Рівненський район на законодавчому рівні є єдиною адміністративною одиницею.

Також відповідачем повністю проігноровано і не взято до уваги, ту обставину, що за адресою: 33028 Рівненська область, місто Рівне вул. Гетьмана Мазепи 6/8 працює діючий приватний нотаріус, який має сертифікацію на дане робоче місце, здійснює свою діяльність у Рівненському районному нотаріальному окрузі Рівненської області, про що було повідомлено працівників відповідача, та що підтверджується копією акту про сертифікацію від 16 серпня 2011 року, який долучено позивачем до позовної заяви.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до юридичної позиції яка міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними (абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

В той же час, повноваження суб`єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд приймає до уваги доводи позивача , що при обранні належного способу захисту , позивач посилається на положення статті 162 КАС України, а саме , що оскаржуються окремі положення акту та акт індивідуальної дії в цілому, а тому підлягають захисту порушені права позивача.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій та прийнятих рішень. Натомість, доводи та аргументи позивача щодо неправомірності дій та рішень відповідача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим позовну заяву належить задовольнити повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного нотаріуса Матвійчука Олександра Сергійовича до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача, щодо складання акту від 01.09.2022 року про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса Матвійчука Олександра Сергійовича Рівненського районного нотаріального округу за адресою (33028 Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне, вул. Гетьмана Мазепи 6/8) у зв`язку із зміною адреси розташування робочого місця у Рівненському районному нотаріальному окрузі Рівненської області.

Визнати протиправним та скасувати акт від 01.09.2022 року про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса Матвійчука Олександра Сергійовича Рівненського районного нотаріального округу за адресою (33028 Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, буд.6/8) у зв`язку із зміною адреси розташування робочого місця у Рівненському районному нотаріальному окрузі Рівненської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Матвійчук Олександр Сергійович Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області (вул.Кн.Володимира, буд.10Б/2,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП )

Відповідач - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) (площа Шашкевича, буд.1,м.Львів,79000, ЄДРПОУ/РНОКПП 433117547)

Суддя Д.Є. Махаринець