Справа № 280/6995/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 лютого 2023 року Справа № 280/6995/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування позивачу періоду її роботи з 11.05.1990 по 26.07.1991 до її загального страхового стажу, а також періоди з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період її роботи з 11.05.1990 по 26.07.1991 на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд» до її загального страхового стажу, а також періоди її роботи на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2, перерахувати розмір пенсії та здійснити її виплату з часу призначення, тобто з 23.09.2021 із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.01.2022 по справі № 280/10628/21, їй була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, до страхового стажу позивачки було зараховано 29 років 3 місяці та 8 днів, з них 22 роки 8 місяців та 20 днів пільгового стажу за Списком № 2. З метою встановлення, чому саме таку кількість років було враховано позивачці страхового та пільгового стажу, вона 22.11.2022 письмово звернулась до відповідача за відповідними роз`ясненнями. На звернення відповідач надав відповідь від 30.11.2022, в якій зазначається, що позивачці не зараховано до її страхового стажу періоди роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд» на посаді пакувальника цегли. Також, згідно вказаної відповіді, позивачці не зараховані до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи на заводі Дніпроспецсталь: з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.12.2022 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 10.01.2023 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 1537), в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що трудова книжка позивачки не відповідає вимогам Інструкції № 162 та Інструкції № 58, печатка на титульній сторінці не читається та в записі про прийняття на роботу від 11.05.1990 відсутня дата наказу, що вважає недопустимим, тому, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування зазначених в ній періодів роботи до страхового стажу. Щодо незарахування певних періодів роботи позивачки до її пільгового стажу за Списком № 2 зазначає, що у довідці ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» від 01.10.2021 № 125-385 зазначені накази про атестацію робочого місця позивача від 27.10.1994 та від 28.04.2000, від 19.08.2010 та від 01.07.2015, у зв`язку з чим вказує, що за періоди з 27.10.1999 по 27.04.2000, та з 29.04.2010 по 18.08.2010 відсутнє підтвердження атестації робочого місця. Також не зазначені причини відсутності такої атестації. Вважає, що відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу цього періоду, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

19.01.2023 представником позивача було подано відповідь на відзив (вх. № 3021), в якому останній наполягав на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження позивачці у реалізації конституційного права на соціальний захист. З посиланням на правові висновки Верховного Суду вважає, що позивачці мають бути зараховані до пільгового стажу за Списком № 2 період її роботи на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.01.2022 по справі №280/10628/21, яке набрало законної сили 28.06.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.10.2021 №52 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, передбачених пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.09.2021. В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.01.2022 по справі № 280/10628/21 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.09.2021.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991, та до пільгового стажу позивача не зараховано період її роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 (а.с.17).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.11.2022 № 13104-12794/3-02/8-0800/22 позивача було повідомлено, що на титульному аркуші трудової книжки не читається печатка підприємства та в записі про прийняття на роботу 11.05.1990 відсутня дата наказу, що є недопустимим, то цей період до розрахунку не взято. Зокрема, було зазначено, що для врахування періоду роботи з 11.05.1990 26.08.1991 до страхового стажу, позивачці необхідно надати уточнюючі довідки за цей період роботи. Надалі вказано, що за даними довідки від 01.10.2021 № 125-385 виданої ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» атестація робочих місць проведена 27.10.1994 № 385, 28.04.2000 № 477, 29.04.2005 № 186, 19.08.2010 № 162, 01.07.2015 № 149, 02.07.2020 № 160. Таким чином, пільговий стаж розраховано згідно наданої довідки по даним атестації робочих місць. Також, у Листі зазначено, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № 1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Враховуючи вищезазначене, право на перерахунок пенсії набуваєте не раніше 23.09.2023.

Позивач вважає, що період її роботи з 11.05.1990 по 26.07.1991 на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд» має бути зарахований до її загального страхового стажу, а періоди її роботи на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2, у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Пунктом 1.8 розділу І вищевказаного Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.05.1990 щодо періоду роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 наявні такі записи (а.с. 9):

11.05.1990 прийнята на посаду пакувальника цегли на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд», наказ № 24-к;

26.08.1991 звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП УРСР, наказ № 56 від 26.08.1991.

Щодо доводів відповідача про підстави незарахування періоду роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991, оскільки на титульному аркуші трудової книжки не читається печатка підприємства та в записі про прийняття на роботу 11.05.1990 відсутня дата наказу, суд зазначає наступне.

На момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до положень Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; в графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (Інструкція № 58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція № 162.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

В даній справі записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.05.1990, здійснено відповідно до вимог Інструкцій № 162 та № 58, оскільки містять всю необхідну інформацію, а саме: дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, посада, на яку було прийнято позивача, а також зазначено на підставі яких наказів позивач прийнятий на роботу та звільнений з роботи.

Стосовно того, що на титульному аркуші трудової книжки не читається печатка підприємства та в записі про прийняття на роботу 11.05.1990 відсутня дата наказу ОСОБА_1 , суд зауважує, що таку печатку та запис про прийняття на роботу проставлено та здійснено не позивачем, а роботодавцем. При цьому, слід брати до уваги те, що Інструкція не передбачає наслідків для особи, на яку оформлено трудову книжку, за порушення порядку ведення такої трудової книжки, тим паче за погану якість відтиску печатки роботодавця та записі в трудовій книжці.

Крім того, згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд наголошує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що вказані заперечення відповідача щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за період з 11.05.1990 по 26.08.1991.

Крім того, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, відображену у постановах від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019, у справі № 593/283/17, в яких звернув увагу на те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повного оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів в трудовій книжці щодо такої роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні останньої. Таке твердження узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 справі № 423/1881/17, в яких Суд вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного період роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що стаж позивача у період 11.05.1990 по 26.08.1991 є беззаперечним і не може бути спростований лише тим, що роботодавець зробив слабкий відтиск печатки та не зазначив дату наказу при прийнятті позивача на роботу, відтак суд дійшов висновку, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування позивачу періоду її роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 до її загального страхового стажу є протиправною.

Щодо доводів відповідача про незарахування періодів роботи позивача на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2 через відсутність підтвердження атестації робочого місця, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

За відсутності стажу роботи, встановленого пунктом 1 частиною 2 статті 114 Законом № 1058-IV, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV: жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначене кореспондується з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 20 вказаного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій крижці відсутні відомості, що визначають право пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Факт роботи позивача на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 підтверджується записами в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.05.1990 (а.с. 10).

Судом встановлено, що між сторонами спірним у даній справі є питання зарахування/не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи позивача з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010, оскільки ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» своєчасно не була проведена атестація робочих місць.

Довідкою ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» від 01.10.2021 № 125-385 підтверджено, що позивач у спірний період працювала в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» на дільниці підготовки сирих матеріалів СПЦ-1 (ДПСМ) готувачем заправних, вогнетривких матеріалів і термічних сумішей, виконувала роботи за професією, яка передбачена Списком № 2, розділом ІІІ підрозділом 2 позицією 3.2а згідно з постановою КМУ № 36 від 16.01.2003.

Підставами для видачі довідки вказано: особова картка, ЕТКД, штатний розпис, технологічний процес, розрахункові відомості; результати атестації робочих місць накази № 385 від 27.10.1994 (первинна атестація), № 447 від 28.04.2000, № 186 від 29.04.2005, № 162 від 19.08.2010, № 149 від 01.07.2015, зареєстровано в Державній експертизі умов праці Запорізької області 17.05.1996, 30.05.2000, 30.05.2005, 16.11.2010, 02.07.2015, реєстраційні №№ 3-00006-3, ІІ-3-00503-3, 39, 111, 66; наказ № 160 від 02.07.2020.

Первинна атестація робочого місця позивача за Списком № 2 проведена згідно із наказом № 385 від 27.10.1994. Наступні атестації робочого місця позивача були проведені згідно із наказами № 447 від 28.04.2000, № 186 від 29.04.2005, № 162 від 19.08.2010, № 149 від 01.07.2015.

У відповідності до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, в якій, зокрема, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав відмовляти позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи з підстав не проведення своєчасно атестації робочих місць.

Таким чином, позивачем надано всі необхідні документи для зарахування періоду роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» за професією готувача заправних, вогнетривких матеріалів і термічних сумішей, яка передбачена Списком № 2, а не проведення вчасно підприємством атестації робочого місця не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, для повного та всебічного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» за Списком № 2, та здійснити відповідний перерахунок пенсії та її виплату з часу призначення, тобто з 23.09.2021 із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, для повного та належного захисту прав позивача, на підставі статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період її роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд» до її загального страхового стажу, а також періоди її роботи на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2, перерахувати розмір пенсії та здійснити її виплату з часу призначення, тобто з 23.09.2021 із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн., підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду її роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 до її загального страхового стажу, а також періодів її роботи з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 11.05.1990 по 26.08.1991 на підприємстві «Приморське районне міжгосподарське кооперативно-державне будівельно-монтажне об`єднання Райагробуд» до її загального страхового стажу, а також періоди її роботи на підприємстві ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. Кузьміна» з 27.10.1999 по 27.04.2000 та з 29.04.2010 по 18.08.2010 до її пільгового стажу за Списком № 2, перерахувати розмір пенсії та здійснити її виплату з часу призначення, тобто з 23.09.2021 із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова