Справа № 560/1652/23
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1652/23
УХВАЛА
іменем України

23 лютого 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Гнап Д.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2016 по 25 листопада 2020 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2016 року по 25 листопада 2020 року включно (з відповідними відрахуваннями загальнообов`язкових платежів).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. Зазначено, що недоліки можуть бути усунені позивачем шляхом подання позовної заяви із зазначенням адреси електронної пошти позивача; доказів сплати 1073,60 грн судового збору за платіжними реквізитами Хмельницького окружного адміністративного суду або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої відповідно до статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущено; доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач надіслав позовну заяву із зазначенням адреси електронної пошти відповідача та докази сплати 1073,60 грн судового збору.

Також позивач надіслав заяву, у якій вказує, що строк звернення до суду ним не пропущено. Зазначає, що на день його звільнення 12 травня 2016 року та на день остаточного розрахунку при звільненні 25 листопада 2020 року діяла стаття 233 Кодексу законів про працю у редакції від 02 квітня 2020 року, частиною другою якої було встановлено, що у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розглянувши подану позивачем заяву та вирішуючи питання строків звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, та витікає із самої назви статті 117 Кодексу законів про працю України), за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у середньому розмірі заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Оскільки середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та на нього не поширюються норми щодо стягнення заробітної плати, до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний строк звернення до суду, який встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.

Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 08 вересня 2022 року у справі № 320/2675/21 та від 17 листопада 2022 року у справі № 520/12661/19.

Так, частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 дійшов висновку про неможливість застосування до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні загального строку, передбаченого статтею 233 Кодексу законів про працю України. Зазначив про обмеження права особи на звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місячним строком з дня проведення з нею остаточного розрахунку.

Із позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що фактично остаточний розрахунок при звільненні відповідачем було здійснено 25 листопада 2020 року, що не заперечується позивачем. З адміністративним позовом позивач звернувся до суду 02 лютого 2023 року, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку.

Викладене у сукупності свідчить про те, що позовна заява подана з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд вважає неприйнятними наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку пояснення в обґрунтування непорушення строку звернення до суду, оскільки вони не містять переконливих доводів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а також не містять жодного доказу поважності причин пропуску строку звернення.

Разом із тим, позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення.

Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Таку ж позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2022 у справі № 990/102/22.

Враховуючи викладене, позивач у заяві, поданій на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, не навів обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, якщо підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду суд вважає неповажними, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуюча суддяД.Д. Гнап