Справа № 280/5826/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року Справа № 280/5826/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Говіної Лариси Володимирівни ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69105) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника адвоката Говіної Лариси Володимирівни, до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №0-0827 від 08.02.2022, яким нарахована сплата податку на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 в розмірі 420,60 грн.

Крім того, просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача у приватній власності перебуває квартира загальною площею 67,01 кв.м. З врахуванням припису абз.1 пп.2.5.2 п.2.5 «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради №5, об`єкт оподаткування взагалі відсутній, оскільки площа квартири, яка належить позивачу, менше 120 кв.м. В свою чергу, ГУ ДПС у Запорізькій області застосувало пільгу відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, зменшивши об`єкт оподаткування на 60 кв.м. Наведене, на думку позивача, свідчить, що ГУ ДПС у Запорізькій області невірно визначено об`єкт оподаткування податком на нерухомість оскільки не враховано приписи Положення, тим самим порушено вимоги підпункту 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України. Крім того вважає, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні невірно зазначено адресу позивача, а в розрахунку до цього рішення номер квартири взагалі відсутній. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Окрім цього, просить суд стягнути з бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу (правову) допомогу.

Ухвалою від 07.10.2022 відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене без повідомлення (без виклику) сторін (в письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому зазначив, що при прийнятті рішень, з питань місцевих податків та зборів, у тому числі податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, органам місцевого самоврядування слід керуватись правилами, встановленими Податковим кодексом України. Абзацом а) підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ст.266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Виходячи з принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів, зокрема й актів органів місцевого самоврядування, у разі їх суперечності, закріпленого в п.5.2 ст.5 цього Кодексу, до моменту внесення до рішення Запорізької міської ради відповідних змін, розмір пільг щодо відповідної житлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичної особи та ставок податку, яка застосовується до об`єктів житлової та нежитлової нерухомості повинна відповідати вимогам пункту 266.4 ст.266 ПК України. В зв`язку з чим вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

15.11.2022 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, відповідно, рішення про його встановлення прийняте органом місцевого самоврядування, згідно із вимогами Податкового кодексу України, із визначенням об`єкту оподаткування та ставки податку. Зазначає, що для належної позивачу нерухомості встановлена нульова ставка податку. Відповідне рішення Запорізької міської ради є чинним. Вважає заперечення відповідача необґрунтованими, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив, що:

Позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості, а саме: квартира, загальною площею 67,01 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності №16171040 від 15.01.2014.

08.02.2022 ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення №0-0827 про сплату податкового зобов`язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкта житлової нерухомості 18010200», згідно якого визначена сума податкового зобов`язання в розмірі 420,60 грн., податковий період - 2021 рік. При цьому в зазначеному податковому повідомленні-рішенні не зазначено номера будинку, в якому мешкає позивач, та невірно зазначено номер квартири.

Зазначене податкове повідомлення-рішення отримане позивачем поштою - 17.02.2022, що не заперечується відповідачем.

Також до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення було додано розрахунок податку на нерухоме майно, з якого вбачається, що податок на нерухоме майно було нараховано на квартиру загальною площею 67,01 кв.м, без зазначення номеру квартири

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 02.09.2022 №6712/Ш/99-00-06-01-04-09 скарга позивача залишена без задоволення, податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно пп. 10.1.1. п. 10.1. ст. 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Пунктом 12.3. ст. 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 «Про встановлення податку на майно (в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки)» (зі змінами та доповненнями) встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та визначено його елементи.

Рішенням Запорізької міської ради №30 від 26.02.2016 (зі змінами, внесеними рішенням міської ради від 25.08.2016) було внесено зміни до Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням міської ради від 28.01.2015 №5 згідно з яким база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів, що не суперечить ПК України.

Рішенням Запорізької міської ради №30 від 26.02.2016 встановлено нульову ставку податку для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв.м., для будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м.

Таким чином, суми податку щодо всіх вищезазначених об`єктів нерухомості належних позивачеві було розраховано контролюючим органом невірно, у зв`язку із неправильним визначенням ставок податку.

Суд зазначає, що ГУ ДПС у Запорізькій області безпідставно не було застосовано нульову ставку податку, передбачену Положенням про податок на майно для квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів.

При цьому суд зазначає, що рішенням міської ради №30 від 26.02.2016 встановлено саме ставку податку, а не змінено податкову пільгу, як наголошує відповідач. При цьому таке рішення очевидно відповідає приписам підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, оскільки цією нормою не визначено мінімальну ставку податку, а лише його максимальну ставку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті податкових повідомлень-рішень дотримано не було.

В силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)

Як вбачається з вищенаведеного, ГУ ДПС у Запорізькій області приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяло поза межами повноважень та у не спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн, які слід стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Також, частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (представником позивача) заявлені такі види правової допомоги (без врахування сплати судового збору):

- підготовка скарги щодо оскарження ППР в адміністративному порядку;

- складання позовної заяви, аналіз судової практики з подібних питань з аналогічною правовою позицією, підготовка додатків до адміністративного позову - 3 000,00 грн (три години).

Зі змісту п. 4.3 договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30.09.2022, предметом якого надання адвокатськім об`єднанням «Право і захист» юридичної допомоги з прийняття участі в підготовці та поданні до Запорізького окружного адміністративного суду позову про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (п. 2.1.1 Договору), додатку 1 від 30.09.2022 до зазначеного договору та акту прийому-передачі виконаних робіт від 03.10.2022 вбачається, що умовами договору передбачена оплата правничих послуг після набрання рішенням суду законної сили, що не суперечить приписам п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем клопотання щодо зменшення судових витрат не подане, а заявлена сума витрат на правничу допомогу відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу заявленій сумі - 3000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Говіної Лариси Володимирівни ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69105) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.02.2022 №0-0827, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200» за 2021 рік у сумі 420,60 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та з надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривен 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «24» лютого 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль