Справа № 140/2889/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/2889/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2020 №, №, №.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.10.2020 №, № та № прийняті за результатами проведення фактичної перевірки та на підставі актів №03/181/09-05/ НОМЕР_1 від 01.10.2020 та 02.10.2020. Вказує, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Вважає, що відповідач не дотримався принципу "належного урядування", оскільки не вказав чіткої підстави на проведення фактичної перевірки, чим порушене право позивача на належний захист своїх інтересів. Крім того, в наказі відповідача про призначення фактичної перевірки відсутнє чітке посилання на здійснення позивачем будь-якої діяльності з роздрібної торгівлі пальним, яким чином це було встановлено відповідачем та яка інформація про порушення слугувала підставою для проведення фактичної перевірки, а отже фактична перевірка проведена незаконно.

Крім того, зазначення в акті перевірки факту продажу позивачем пального (дизельного) в кількості 22,6 л по ціні 19 грн. за 1 л на загальну суму 429,40 грн. є надуманими та безпідставними, а такі висновки ґрунтуються лише на припущеннях посадових осіб відповідача. Зазначає, що пальне використовується позивачем для власних цілей, зокрема, для здійснення основного виду підприємницької діяльності згідно КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

Також зауважує що, посадовими особами відповідача не лише не встановлювалося, що знаходиться у резервуарах, а навіть не було здійснено жодних спроб для визначення рідини, що знаходилась у резервуарах, при цьому навіть не вимірювалась кількість такої рідини. Такі навіть не мали при собі жодних вимірювальних пристроїв.

Позивач також, зазначає, що на момент перевірки були наявні копії договорів купівлі-продажу, оренди транспортних засобів, товарно-транспортних накладних, актів здачі прийому-робіт, заявок на перевезення вантажу автомобільним транспортом, які надавались інспекторам для перевірки, що підтверджують законне зберігання позивачем пального виключно для потреб власного споживання, а також про відсутність порушень останнім.

Крім того, зазначає що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 28.12.2020 у справі № 155/1623/20 справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень. Тобто, суд встановив факт відсутності події та складу адміністративних правопорушень у діях позивача. Відтак, в силу вимог статті 78 КАС України судом повинно бути враховано відсутність події та складу адміністративних правопорушень у діях позивача, тим самим факт відсутності порушень чинного законодавства України.

Також додатково позивач зазначає про порушення порядку оформлення акту перевірки, оскільки не було додано жодних додатків, що підтверджували б висновки, викладені в акті про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки оскаржувані рішення винесені контролюючим органом у відповідності до вимог чинного законодавства та є правомірними (т. 1 а.с. 207-211).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 (т.2 а.с.25-30), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 (т. 2 а.с. 115-123), в задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 29.12.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 скасовано, а справу №140/2889/21 передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 212-225).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 (т. 3 а.с. 21-27), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 (т. 3 а.с. 145-150) позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 23.10.2020 №, від 23.10.2020 №, від 23.10.2020 №.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.12.2022 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суд від 07.09.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3 а.с. 191-202).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 прийнято справу до провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12:00 16.01.2023 (т. 3 а.с. 207) та ухвалою суду від 16.01.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год 01.02.2023 (т. 3 а.с. 220).

Ухвалою суду від 01.02.2023 розгляд справи було відкладено на 11:00 14.02.2023 (т. 3 а.с. 231).

13.02.2023 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника (т. 3 а.с. 236).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (т. 3 а.с. 234-235).

Відповідно до частин першої, дев`ятої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З врахуванням вимог статей 194, 205 КАС України, частини четвертої статті 229 КАС України, розгляд справи проведено у письмовому провадженні на підставі матеріалів справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача, викладених у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.11.2003 та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Волинській області, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтвом про державну реєстрацію (т. 1 а.с. 38-39, 41).

Як слідує з матеріалів справи у ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) з терміном дії з 23.01.2020 по 23.01.2025, та сплачено за період з 23.01.2020 по 23.01.2021 платіжним дорученням від 11.01.2021 №5011344SB сума 780 грн. (т.1, а.с.85-86).

01.10.2020 ГУ ДПC у Волинській області на підставі пп. 20.1.10 - 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, пп. 52-2 п. 52 Підрозділу 10.Інші перехідні положення Податкового кодексу України видано наказ №1979 Про проведення фактичної перевірки господарської одиниці: місце зберігання пального, на якій здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.42, 216).

Працівниками ГУ ДПC у Волинській області на підставі наказу від 01.10.2020 №1979 та направлень від 01.10.2020 №448 та №449 проведено фактичну перевірку місця зберігання пального, на якій здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт фактичної перевірки №03/181/09-05/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.43-45, 212-215), яким встановлено порушення: пп.212.3.4, п.212.3 ст.212 ПК України, реалізація пального без реєстрації платником акцизного податку з реалізації пального за місцезнаходженням юридичної особи у контролюючому органі; п. 9 Порядку електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, абз. 2 п. 22 підрозділу 5 розділу XX Перехідні положення пп. 230.1.2, п. 230.1 ст. 230; ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (із змінами та доповненнями) - роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії.

Як слідує з матеріалів справи від підписання акта перевірки та отримання другого примірника ФОП ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом відмови від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акта перевірки від 01.10.2020 №55/03-20-09-02-14 (т.1, а.с.219).

Також позивач відмовився від ознайомлення, підписання та отримання протоколу про адміністративне правопорушення від 01.10.2020 № бланка 000104-32, про що свідчить акт від 01.10.2020 №54/03-20-09-02-14 (т.1, а.с.220).

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові-повідомлення рішення, а саме:

- № від 23.10.2020, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 500 000,00 гри. за порушення ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, на підставі п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) та ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (а.с.т.1, а.с.47);

- № від 23.10.2020, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 1 000 000,00 грн. за порушення пп. 230.1.1 п. 230.1 ст. 230 ПК України та на підставі п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України (т.1, а.с.48);

- № від 23.10.2020, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 429,40 грн. за порушення пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України та на підставі п. 117.3 ст. 117 ПК України (т.1, а.с.49).

За результатом оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку рішенням ДПС України від 17.02.2021 №3778/6/99-00-06-03-02-06 податкові-повідомлення рішення від 23.10.2020 №, № та № залишені без змін, а скарга без задоволення (т.1, а.с.75-80).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 23.10.2020 №, № та № позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд звертає увагу, що у даній справі проведено новий судовий розгляд після скасування у касаційному порядку попередньо ухвалених у цій справі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.12.2022 у даній справі вказав, що суду необхідно встановити дійсні обставини справи щодо процедури призначення та проведення перевірки, яка зокрема включає і стадії складання, підписання та вручення акту перевірки, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів.

В подальшому, встановивши дійсні обставини справи щодо процедури призначення та проведення перевірки, у разі, якщо вони не визнані такими, що тягнуть протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, суду необхідно переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства по суті встановлених порушень під час проведення перевірки.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При вирішенні даного спору, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, ПК України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин, зокрема і у сфері виробництва та обігу пального.

Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Функції контролюючих органів визначені статтею 19-1 ПК України.

Так, відповідно до статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16.

При цьому, слід зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Як вбачається з встановлених обставин справи, а також наказу №1979 від 01.10.2020, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного, відповідач не мав зазначати у наказі інформацію, яка ним отримана щодо будь-яких порушень з боку позивача.

Відтак враховуючи наведене, у ГУ ДПС у Волинській області були законодавчо обґрунтовані підстави для винесення наказу від 01.10.2020 №1979 Про проведення фактичної перевірки у зв`язку із чим відповідач мав всі підстави та повноваження на здійснення перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідно до законодавства.

Крім того, на переконання суду, виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 13.02.2018 у справі № 804/5402/14 саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, то в подальшому предметом розгляду в суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючим органом.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже вказані норми законодавства свідчать про те, що фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов, як наявність підстав для проведення фактичної перевірки (в цій справі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального, як окрема підстава передбачена підпунктом підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України) та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

Як установлено судом, в основу проведення фактичної перевірки господарської одиниці за місцем зберігання пального, за адресою: АДРЕСА_1 податковим органом покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що рішення про проведення фактичної перевірки позивача оформлене відповідним наказом 01.10.2020 № 1979, який був вручений позивачу особисто, про що свідчить його власноручний підпис на вказаному наказі із зазначенням прізвища, імені, по батькові, його посади, часу та місця ознайомлення (т. 1 а.с. 216).

Позивач також був ознайомлений з направленнями на перевірку та допустив осадових осіб контролюючого органу до її проведення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що представник позивача у позовній заяві вказував на те, що позивачу в його офісі було «пред`явлено» наказ від 01.10.2020 № 1979 «Про проведення фактичної перевірки» (т. 1 а.с. 12).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Отже, вказане свідчить про виконання контролюючим органом умов допуску до перевірки, а твердження позивача з даного приводу є безпідставними та надуманими.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена 01.10.2020 в присутності ОСОБА_1 , за результатами якої складений акт реєстраційний №03/181/09-05/ від 02.10.2020 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним.

Від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акту перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено відповідну відмітку на акті перевірки (т. 1 а.с. 215) та складено відповідний акт від 01.10.2020 № 55/03-20-09-02-14 (т. 1 а.с. 219).

Оформлення результатів перевірок регламентовано статтею 86 ПК України.

Відповідно до пункту 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Пунктом 86.6. статті 86 ПК України визначено, що відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

В той же час, пунктом 86.7. статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (підпункт 86.7.1. пункту 86.7 статті 86 ПК України).

Судом встановлено, що у зв`язку з відмовою позивача від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акту перевірки такий примірник акту перевірки №03/181/09-05/ НОМЕР_1 від 02.10.2020 був надісланий ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (т.1 а.с. 221-222) з дотриманням вимог статті 86 ПК України.

Жодних заперечень та додаткових документів і пояснень, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки) позивачем подано не було.

Щодо твердження представника позивача про те, що акти відмови 01.10.2020 № 55/03-20-09-02-14 та № 000104-32 від ознайомлення, підписання та отримання другого примірника акти перевірки та другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення не є належними та допустимими доказами, оскільки передують даті складання самого акту перевірки №03/181/09-05/ НОМЕР_1 від 02.10.2020, суд до уваги не приймає та зазначає.

Згідно з вимогами пункту 86.5 ПК України один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Судом встановлено, що акт фактичної перевірки був складений в день проведення перевірки 01.10.2020 та зареєстровано в журналі реєстрації актів контролюючого органу, як це визначено нормами ПК України, на наступний робочий день після його складення.

Отже, з аналізу наведеного випливає, що посадовими особами відповідача не було допущено порушень щодо порядку проведення та оформлення результатів фактичної перевірки.

Щодо встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без ліцензії суд зазначає наступне.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.4, 14.1.145 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції); підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Порядок адміністрування акцизного податку унормований Розділом VI ПК України.

У статті 212 ПК України наведений перелік платників акцизного податку. Платником акцизного податку є зокрема особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий. (пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Кодексу).

Згідно з підпунктом 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

У статті 215 ПК України наведено вичерпний перелік підакцизних товарів, ставки податку на ці товари, код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД і опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД. Зокрема, до підакцизних товарів належить пальне (пункт 215.1 ст. 215 ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.14.1.141-1 п.14.1 ст.14 ПК України до пального відносять: нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у пп.215.3.4 п.215.3 ст. 215 Кодексу.

Об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1, підпункту 213.1.2 пункту 213.1 статті 213 ПК Кодексу є операції, зокрема з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції); реалізації (передачі) підакцизних товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу, а також своїм працівникам.

Отже, особа (платник податку), яка планує здійснювати будь-які операції з пальним на митній території України, які визначені в абзаці 2 підпункті 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, має до початку здійснення таких операцій зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та в подальшому складати акцизні накладні на обсяги реалізації.

Пунктом 117.3 статті 117 ПК України встановлено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

Підпунктом 6 пункту 2 розділу II Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів від 23.11.2018 року №2628-VIII внесено зміни до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, які набрали чинності з 1 липня 2019 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (в редакції Закону України від 23.11.2018 року №2628-VIII) оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Термін пальне вживається в цьому Законі у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.

Відповідно до частин 1, 8, 9 статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (в редакції Закону України від 23.11.2018 року №2628-VIII) роздрібна торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловім, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 500000 грн. за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону.

З оглянутого судом відеоматеріалу (т.1, а.с.245) судом установлено, що особисто позивачем 01.10.2020, було здійснено реалізацію пального (дизельне паливо) в кількості 22,6 л. по ціні 19 грн. за 1 л. на загальну суму 429,40 грн. без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми, дані фактичні обставини також підтвердженні актом перевірки від 01.10.2020 №03/181/09-05/.

Цей товар позивач попередньо придбав у ТзОВ Кетрін Оіл, згідно договору №19071 від 19.07.2016 року (т.1, а.с.101-103), та видаткової накладної №РН-0000167 від 31.07.2020 (т.1, а.с.104).

Згідно з статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Наявний в матеріалах справи відеоматеріал, який розміщено на диску (електронний носій), тобто в електронній формі, є належним доказом у справі.

Однак ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи в суді, позивачем не надано доказів, які б надавали йому право роздрібної торгівлі пальним, а саме ліцензію на право торгівлі пальним.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового затверджений Порядок електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового згідно з п. 9 Порядку датою реєстрації платника акцизного податку є дата включення його до реєстру платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, але не раніше ніж 01 липня 2019 року.

Відповідно до абз. 2 п. 22 підрозділу 5 розд. XX Перехідні положення ПКУ від 02.12.2010 року №2755-VI, суб`єкти господарювання, які відповідатимуть визначенню платників податків з 1 липня 2019 року, зобов`язані до 1 липня 2019 року зареєструватись платниками податку та зареєструвати в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового усі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники податку будуть станом на 1 липня 2019 року.

Відповідно до п.п. 230.1.2, п.230.1.1 ст.230 ПКУ платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до даних АІС Податковий блок/ Реєстрація ПП /Ведення окремих реєстрів/Реєстр платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового/ відомості про акцизні склади ФОП ОСОБА_1 станом на 01.10.2020 не зареєстрований в Реєстрі платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового, не зареєстровано акцизні склади в підсистемі /Відомості про акцизні склади/. Вказана обставина позивачем не оспорюється.

Стосовно твердження позивача про те, що частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачена фінансова санкція у вигляді штрафу за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень, то суд його до уваги не приймає та зазначає, що як було встановлено в ході перевірки та підтверджено матеріалами справи позивачем надавалися послуги із реалізація пального іншим особам на підставі отриманої ним ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний № 2000022 від 16.01.2020 з терміном дії з 23.01.2020 до 23.01.2025, за що статтею 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність для суб`єктів господарювання у вигляді штрафів у розмірі 500000 грн.

Суд також не бере до уваги твердження представника позивача про те, що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 28.12.2020 у справі № 155/1623/20 справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень та врахування її висновків Волинським окружним адміністративним судом під час розгляду даної справи, з огляду на таке.

За порушення норм Закону № 481/95-ВР, реалізація пального без наявності ліцензії встановлено два види юридичної відповідальності, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова відповідальність - до суб`єктів господарювання, адміністративна відповідальність - до осіб, що безпосередньо здійснювали реалізацію.

Таким чином, закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, жодним чином не виключає підстав для її притягнення до відповідальності як суб`єкта господарювання шляхом застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Податковим кодексом України та Законом № 481/95-ВР, оскільки вказане судове рішення не може мати преюдиційного значення для даної справи.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2019 року у справі № 824/406/18-а.

Також, Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 у справі № 816/571/17 висловив правову позицію, що висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку та не звільняє від процесуального обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 813/7398/14.

З урахуванням зазначеного, не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, передбачені КУпАП, не звільняє ФОП ОСОБА_1 від відповідальності за виявлені в ході перевірки порушення норм Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що за своєю правовою природою є різними видами відповідальності.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняті ГУ ДПС у Волинській області податкові повідомлення-рішення від 23.10.2020 №, №, № є правомірними, а недотримання процедури проведення фактичної перевірки та не зазначення посилань на проведення фактичної перевірки, а також дефекти щодо складання актів за результатами її проведення не може слугувати самостійною підставою для звільнення платника податку від відповідальності за податкове правопорушення.

Протилежного судом не встановлено.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Що стосується вирішення питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат, то суд зазначає, що оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк

Повний тест рішення складено 24.02.2023