Справа № 420/14517/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/14517/22

Категорія: 105000000 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 08.11.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області звернулося до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВПВР ПМУ МЮ) (м. Одеса) просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР МУ МЮ (м. Одеса) Косюти О.С. від 27 вересня 2022 року ВП №625309086 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.;

- судові витрати за подання позову стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ГУПФ України в Одеській області.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ГУПФ України в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі №420/2901/19, яке набрало законної сили 11 серпня 2019 року, ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року та нараховано доплату в сумі 73 869,78 грн. Інформація про виконання рішення у справі №420/2901/19 позивачем внесена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Таким чином, на переконання позивача, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на ГУПФ України в Одеській області. Нарахована доплата пенсії ОСОБА_1 буде здійснена після виділення ГУПФ України в Одеській області відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Державним виконавцем при прийнятті оскаржуваної постанови не взято до уваги, що для застосування відповідальності за невиконання рішення суду у вигляді штрафу повинні мати місце наступні умови: 1) факт невиконання рішення про зобов`язання боржника виконати певні дії; 2) невиконання зумовлено неповажними причинами. Як результат, на переконання позивача, державним виконавцем при винесенні постанови про накладення штрафу не враховано викладені обставини (факт повного виконання рішення суду ГУПФ України в Одеській області в межах, допустимих діючим законодавством, до відкриття виконавчого провадження), що призвело до порушення норм законодавства, що стосується притягнення боржника до відповідальності згідно з вимогами Закону України " Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вимоги виконавчого листа боржником (позивачем) не виконано, оскаржувана постанова прийнята у зв`язку із повторним невиконання рішення без поважних причин. Відсутність коштів у кошторисі не звільняє державу в особі ГУПФ України в Одеській області від обов`язку здійснити виплату пенсії, обґрунтування щодо неможливості здійснити виплату нарахованої доплати пенсії не ґрунтується на нормах закону та не підтверджено належними доказами; здійснення розрахунку на доплату пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі; боржником не надано жодних доказів в підтвердження відсутності коштів, які спрямовуються для погашення заборгованості, а також не зазначено, які заходи вживаються для вирішення питання щодо виділення коштів.

Крім того, відповідач зазначив, що при розподілі судових витрат у даній справі підлягають застосуванню правила ч.2 ст. 139 КАС України та при задоволенні позову ГУПФ України в Одеській області з відповідача підлягають стягненню виключно судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України) та ним не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягають.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову ГУПФ України в Одеській області до ВПВР ПМУ МЮ (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції у рішенні від 08 листопада 2022 року зазначено про недоведеність ГУПФ України в Одеській області невиконання рішення суду в частині виплати з поважних причин та ненаданням доказів про неможливість виконання рішення суду державним виконавцем. Разом з тим, Головним управлінням неодноразово надавались державному виконавцю докази на підтвердження вчинення Головним управлінням всіх необхідних та залежних від нього дій, а саме листами від 24 липня 2020 року №1500-0420-5/50577, від 05 серпня 2020 року №1500-0401- 9/53753, від 27 серпня 2020 року №2800-030202-9/27260 та від 06 жовтня 2022 року №1500-0502-5/104000 (копії листів наявні в матеріалах справи). Крім того, до вищезазначених листів ГУПФ України в Одеській області надавались всі підтверджуючи докази. Також ГУПФ України в Одеській області звертає увагу суду на те, що нараховані суми пенсій за минулий період підлягають виплаті на умовах порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року №1165 (далі Порядок №1165). Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок державного бюджету, буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік після його затвердження. Також у зв`язку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1279 "Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги" (далі Постанова №1279), починаючи з 01 квітня 2021 року фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, здійснюється Пенсійним фондом України. З огляду на викладене, проведення виплат відповідно до Порядку №1165 не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУПФ України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а буде здійснюватись лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Таким чином, ГУПФ України в Одеській області постійно вчиняються всі можливі дії в межах наданих повноважень, задля можливості проведення виплати доплати пенсії ОСОБА_1 , яка була нарахована під час виконання рішення суду. Отже, невиконання судового рішення ГУПФ України в Одеській області в частині виплати вказаної доплати пенсії не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки ГУПФ України в Одеській області на виконання судового рішення проведені нарахування доплати пенсії ОСОБА_1 , але з зазначених вище поважних причин виплата нарахованої доплати пенсії не здійснена;

- судом першої інстанції, було порушено норми матеріального права з огляду на наступне. ГУПФ України в Одеській області виконано рішення суду по справі №420/2901/19 та нараховано відповідну доплату, інформацію про його виконання внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (копія витягу з реєстру додається). До проведення перерозподілу бюджетних коштів за окремою бюджетною програмою на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Однак, на даний час відповідне фінансування з державного бюджету ще не проведено. Отже, ГУПФ України в Одеській області були вжиті всі можливі заходи за для виплати нарахованої доплати та дії Головного управління, в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за рішенням суду зумовлена не недбалістю чи неналежним виконанням своїх обов`язків Головним управлінням, а власне змінами у правовому регулюванні порядку виплати пенсій та фінансуванням на виплату цих пенсій, а у діях ГУПФ України в Одеській області відсутні ознаки вини, умислу чи ухилення від її виплати.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі №420/2901/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду (далі Суворовське ОУПФ) України в м. Одесі про зобов`язання Суворовського ОУПФ України в м. Одесі виплатити гр. ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 73 869,78 грн. задоволено.

Зобов`язано Суворовське ОУПФ України в м. Одесі виплатити гр. ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 73 869,78 грн.

Стягнуто з Суворовського ОУПФ України в м. Одесі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

20 серпня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №420/2901/19.

Як вбачається з КП "Діловодство спеціалізованого суду", ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі №420/2901/19 замінено сторону у виконавчому провадженні по справі №420/2901/19 боржника Суворовське ОУПФ України в м. Одесі на ГУПФ України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, 5).

10 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62530908 з виконання виконавчого листа №420/2109/19; вказано боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 24 липня 2020 року ГУПФ України в Одеській області щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/2901/19 повідомило ВПВР ПМУ МЮ Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що рішенням 86 від 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року та нараховано доплату в сумі 73 869,78 грн., яка буде виплачена згідно з абз.14 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі Постанова №637), зазначена сума обліковується в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України. ГУПФ України в Одеській області зі свого боку та в межах своїх повноважень виконало вимоги постанови від 10 липня 2020 року ВП№62530908 у добровільному порядку, у зв`язку з чим просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII та надіслати зазначену постанову на адресу Головного управління.

26 березня 2021 року постановою головного державного виконавця ВПВР ПМУ МЮ (м. Одеса) ВП №62530908 за невиконання вимог виконавчого листа №420/2901/19, виданого 20 серпня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом на боржника ГУПФ України накладено штраф у розмірі 5 100 грн.

Постанова отримана ГУПФ України в Одеській області 30 березня 2021 року.

05 квітня 2021 року позивач надіслав відповідачу лист, в якому зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року по справі №420/2901/19, ГУПФ України в Одеській області рішенням від 05 серпня 2019 року №86 ОСОБА_1 нарахована пенсія за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року та нараховано доплату в розмірі 73 869,78 грн. Так, ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ (далі Закон №1706-VІІ). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1706-VІІ Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених ст.ст. 85, 87 Конституції України, у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ч.ч.2, 3 ст. 113, ч.1 ст. 117 Основного Закону України). Відповідно до п.1 Постанови №637 (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 21 серпня 2019 року №788) суми пенсій, які не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що окремого порядку Кабінетом Міністрів України не прийнято, для виконання судового рішення ГУПФ України в Одеській області звернулось до ПФ України листом від 05 серпня 2020 року №1500-0401-9/53753 з проханням надати дозвіл на виплату нарахованого боргу ОСОБА_1 в сумі 73 869,78 грн.

Листом від 27 серпня 2020 року №2800-030202-9/27260 ПФ України повідомив, що виплату пенсії з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року ОСОБА_1 буде здійснено з урахуванням вимог п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 липня 2014 року після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку Відсутність постанови Кабінету Міністрів України, якою було б визначено порядок та умови реалізації пенсійним органом покладених на нього обов`язків, не дає підстав пенсійному органу вчиняти будь-які дії. Покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на ГУПФ України в Одеській області. Виплата недоотриманої пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року в сумі 73 869,78 грн. буде здійснена за умови затвердження окремого порядку Кабінету Міністрів України та виділення ГУПФ України в Одеській області відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Інформація про виконання рішення по справі №420/2901/19 ГУПФ України в Одеській області внесена до реєстру судових рішень. Враховуючи вищевикладене, позивач просив закінчити виконавче провадження №62530908 на підставі ч.1 п.9 ст. 39 Закону №1404-VIII, у зв`язку із фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з листом направлені:

- ксерокопія рішення №586 від 05 серпня 2019 року;

- ксерокопія протоколу за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року;

- витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою;

- копія листа ГУПФ України в Одеській області до ПФ України від 05 серпня 2020 року №1500-0401-9/53753;

- копія листа ПФ України від 27 серпня 2020 року №2800-030202-9/27260, відповідно до якого, розглянувши лист від 05 серпня 2020 року №1500-0401-9/53753, повідомлено, що відповідно до зазначених у листі умов та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі №420/2901/19, щодо ОСОБА_1 (ПС 86) виплату пенсії за визначений рішенням суду період буде здійснено з урахуванням вимог п.1 Постанови №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку.

27 вересня 2022 року постановою головного державного виконавця ВПВР ПМУ МЮ (м. Одеса) ВП №62530908 за невиконання вимог виконавчого листа №420/2901/20, виданого 20 серпня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом на боржника ГУПФ України накладено штраф у розмірі 10 200 грн.

Постанова прийнята на підставі ст.ст. 63,75 Закону №1404-VIII.

06 жовтня 2022 року ГУПФ України в Одеській області надіслало ВПВР ПМУ МЮ (м. Одеса) лист №1500-0502-5/104000 про виконання рішення, в якому зазначило про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Нараховані суми пенсій за минулий період підлягають виплаті на умовах Порядку №1165. Саме цим Порядком №1165 визначено механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень компенсації втрати частину доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат. Пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Пенсійні виплати за минулий період з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 01 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абз.2 п.1 цього Порядку №165, відповідно до бюджетного розпису. Кошти на фінансування видатків, передбачених Порядком №1165, та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду" і визначаються в межах граничних обсягів видатків державного бюджету за цією програмою. Однак, в зв`язку з введенням воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік на сьогодні не затверджено.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок державного бюджету, буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік після його затвердження. У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1279 "Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги", починаючи з 01 квітня 2021 року фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, здійснюється Пенсійним фондом України. Проведення виплат відповідно до Порядку №1165 не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУПФ України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а буде здійснюватись лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. ГУПФ України в Одеській області постійно вчиняються всі можливі дії в межах наданих повноважень, задля можливості проведення виплати доплати пенсії ОСОБА_1 , яка була нарахована під час виконання рішення суду.

Отже, невиконання судового рішення ГУПФ України в Одеській області в частині виплати вказаної доплати пенсії не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки ГУПФ України в Одеській області на виконання судового рішення проведені нарахування доплати пенсії позивача, але з зазначених вище поважних причин виплата нарахованої доплати пенсії не здійснена. У зв`язку із прийняттям Порядку №1165, виплата боргу ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року в сумі 73 869,78 грн. буде здійснюватися ГУПФ України в Одеській області невідкладно після отримання відповідного фінансування на визначених ним умовах та механізмів. Таким чином, покладені Одеським окружним адміністративним судом рішення від 20 серпня 2019 року по справі №420/2901/19 зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством та в межах повноважень, покладених на ГУПФ України в Одеській області.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФ України в Одеській області, отримавши постанову відповідача від 26 березня 2021 року погодилось із наявністю у виконавця підстав (в даному випадку невиконання рішення суду від 11 липня 2019 року) для накладення на нього штрафу у розмірі 5 100 грн. та не довело поважність причин для такого невиконання.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що повторне невиконання рішення суд без поважних причин не спростовано позивачем у розглядуваній справі, та за наявності чинної постанови від 26 березня 2021 року, державним виконавцем послідовно, у відповідності до норм Закону №1404-VIII прийнято оскаржувану постанову від 27 вересня 2021 року.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що боржник зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Проте, таких доказів позивач державному виконавцю не надав.

Суд першої інстанції зазначив, що повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Також, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що невиплата коштів за рішенням суду триває більше трьох років, нарахування позивачем суми доплати за рішенням неможливо вважати виконанням рішення про виплату суми доплати, а поважність причин для цього не доведена боржником за виконавчим провадженням.

Такі докази не були надані державному виконавцю, про що він безпосередньо зазначив в оскаржуваній постанові, їх існування не підтверджено і в процесі судового розгляду справи.

Суд першої інстанції також зауважив, що у прохальній частині позовної заяви позивачем допущена описка у номері оскаржуваної постанови (ВП №625309086), хоча в тексті заяви йдеться про постанову ВП №62530908 від 27 вересня 2022 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 14, 77, 370 КАС України, ч.1 ст. 5, ч.1 ст. 18, ч.ч.5, 6 ст. 26,ч.ч.1, 2 ст. 63, ч.1 та 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частино 5 ст. 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.6 ст. 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, після отримання постанови про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. ГУПФ України в Одеській області зазначену постанову було оскаржено до Одеського окружного адміністративного суду.

Так, Одеським окружним адміністративним судом було відкрито провадження у справі №420/5923/21. В результаті розгляду справи рішенням від 01 червня 2021 року у задоволені позовної заяви Головного управління було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду ГУПФ України в Одеській області була подана апеляційна скарга, яка постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду була залишена без задоволення.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що посилання апелянта на безпідставність висновку суду першої інстанції, що ГУПФ України в Одеській області не було оскаржено постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. не може бути прийнятий до уваги, оскільки вищезазначений довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції щодо невиконання рішення суду у справі №420/2901/19 в частині виплати нарахованого боргу ОСОБА_1 в сумі 73 869,78 грн.

Згідно ч.1 та 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, накладення штрафу в подвійному розмірі є наслідком повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Отже, невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що належними діями ГУПФ України в Одеській області стало б виконання рішення суду по справі №420/2901/19 в строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, після набрання рішенням Одеського окружного адміністративного суду законної сили.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження №62530908 свідчать, що навіть після прийняття державним виконавцем постанови від 11 липня 2019 року боржником жодних дій щодо виконання рішення суду по справі №420/2901/19 не вчинялось.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним при вирішенні даної справи застосувати правові висновки Верховного Суду, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки позивачем в рамках виконавчого провадження №62530908 в надісланих відповідачу листах від 24 липня 2020 року та від 05 квітня 2021 року про наявність таких причин не зазначалося та відповідного документального підтвердження не надавалося.

Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду в частині виплати пенсійної заборгованості в сумі 73 869,78 грн. не виконується без поважних причин.

Позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Проте, таких доказів позивач державному виконавцю не надав.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта з приводу того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, є безпідставними.

До того ж, невиконання пенсійним органом судового рішення в частині невиплати особі заборгованості з пенсії порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У рішеннях ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року по справі "Brumarescu v. Romania" та від 24 липня 2003 року у справі "Рябих проти Росії" судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, у справі "Серінг проти Сполученого Королівства" від 07 липня 1989 року ЄСПЛ визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі "Півень проти України" Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.