Справа № 440/1376/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р.Справа № 440/1376/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника позивача - Кабальського Р.О.,

представника відповідача Мисюри О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2022, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 06.06.22 по справі № 440/1376/22

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі за текстом - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач), у якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.12.2021 № 5, винесене ГУ ДПС у Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що не відповідає вимогам податкового законодавства, оскільки не містить обставин вчинення платником податків правопорушення, відображеного в акті перевірки № 10116/16/31/РРО/ НОМЕР_1 від 25.11.2021, як того вимагає Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204. Звернув увагу, що для обслуговування власних господарських потреб щодо заправлення автомобільного транспорту позивачем отримано ліцензію ГУ ДПС у Полтавській області на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки з терміном дії до 11.02.2025 № 2000049 та здійснюється його придбання. З огляду на те, що приміщення та території, на яких відповідачем встановлено зберігання пального, не є акцизними складами у розумінні пп. «б» пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, що в свою чергу виключає можливість притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 у справі № 440/1376/22 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.12.2021 № 5.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 15900,00 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 у справі № 440/1376/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неврахування судом першої інстанції обставин отримання позивачем у межах календарного року обсягів пального, що перевищує 1000 кубічних метрів (1 000 000 літрів), що має наслідком покладення на ФОП ОСОБА_1 обов`язку у відповідності до вимог пункту «б» абзацу 2 підпункту 230.1.1 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України здійснити реєстрацію такого складу за місцем зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 , як розпорядником акцизного складу, чого зроблено не було.

Звернув увагу суду, що отримання ФОП ОСОБА_1 відповідно до акцизних, видаткових та товарно-транспортних накладних за 2020 рік пального в кількості 1502393,39 літрів, унеможливлює застосування до спірних правовідносин пункту «б» підпункту 14.1.6. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки, у разі недотримання хоча б одного із критеріїв, зазначених у цій нормі, зокрема і вимоги щодо обсягу отриманого пального, яке не має перевищувати 1000 кубічних метрів, має наслідком для суб`єкта господарювання необхідність виконання вимог законодавства, встановлених для розпорядників акцизних складів, у тому числі і у випадку, коли такі приміщення та/або території платник податків використовує для отримання пального виключно для потреб власного споживання та не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Також зауважив, що перевіркою встановлено не обладнання ФОП ОСОБА_1 двох резервуарів для пального рівнемірами-лічильниками пального та відсутність їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, що дає підстави для застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до статті 128-1.1 Податкового кодексу України.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в ній, просив їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність пов`язану з перевезенням вантажів власним автомобільним транспортом.

Працівниками відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Полтавській області заступником начальника відділу Куницьким Р.М. та ГДІ ОСОБА_2 , на підставі наказу від 16.11.2021 року № 2830-П «Про проведення фактичної перевірки», направлень від 16.11.2021 № 4165, № 4166 та на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) було проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів, або інших об`єктів власності (зокрема місць зберігання та/або відпуску пального), а саме, за адресою: АДРЕСА_1 , через який здійснює (проводить) діяльність фізична особа підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 .

З акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 та на час перевірки платником акцизного податку зареєстрований не був.

Відповідно до довідки від 19.11.2021 № 37 за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 було використано в господарській діяльності дизельного пального в кількості 1563,88 метрів кубічних.

Під час аналізу бази даних ЄРАН та з СЕА РП та СЕ встановлено, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 контрагентом-постачальником ФОП ОСОБА_1 (ТОВ «ЕКОН ТРЕЙД» ) зареєстровані акцизні накладні з кодом операції «3»: реалізація пального суб`єкту господарювання неплатнику на фізичне відвантаження (відпуск) пального з акцизного складу пересувного, напрям використання «0», на загальну кількість 1502393,39 літрів пального (приведені до 15 °С), а саме: дизельне паливо за кодом УКТЗЕД . В Додатку №1 (є складовою та невід`ємною частиною акта) зазначені дані (в розрізі постачальників, дат надходження пального, коду та виду пального) щодо обсягів пального (в кг та літрах), отриманих ФОП ОСОБА_1 відповідно до акцизних накладних, видаткових та товарно-транспортних накладних за 2020 рік при загальній кількості отриманого пального в кількості 1502393,39 літрів.

Також, за результатами аналізу бази даних ЄРАН встановлено, що реєстрація акцизних накладних ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 на реалізацію пального в адресу контрагентів-покупців відсутня. Згідно з інформаційним ресурсом ДПС ФОП ОСОБА_1 не зареєстрований платником акцизного податку з реалізації пального.

Фактичною перевіркою встановлено порушення вимог абзаців 1, 4, 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (з наступними змінами та доповненнями), в частині відсутності реєстрації акцизного складу в Системі електронного адміністрування реалізації пального, не обладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному держаному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників та витратомірів-лічильників.

Також, під час проведення фактичної перевірки встановлено, що згідно з ліцензією № 2000049 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) для зберігання пального використовуються два резервуари (надземні горизонтальні сталеві бочки/цистерни) загальною місткістю 25000 літрів, а саме: дві ємності для зберігання дизельного палива (одна 10,0 м3 та друга 15 м3). Ємності являюся власністю ФОП ОСОБА_1 .

Для відпуску та контролю за використанням пального використовується паливороздавальна колонка «ADAST» зав. № 29986.85, виробник ADAST-SYSTEMS (Чехословаччина), дата виготовлення не встановлена.

Фактичні залишки пального (дизельне паливо) становлять 9,75 м3.

На підставі акту перевірки відповідачем 13.12.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення № 5, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 1060000,00 грн.

Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та не доведення ГУ ДПС в Полтавській області обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Так, за висновками суду, оскільки позивачем на територію, де розташовані резервуари та паливні станції за адресою: АДРЕСА_1 , не завозилось та фактично не перебувало всього обсягу паливної продукції, яка в загальній кількості 1 559 209 літрів за рік була оплачена ФОП ОСОБА_1 , а отримувалося лише частина цього обсягу у кількості 919340,241 літрів, означені приміщення та/або території, за встановлених у справі обставин, у розумінні підпункту «б» п.14.1.6. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України не вважаються акцизними складами, а тому відсутні підстави для застосування до позивача положень про акцизний склад.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу різного тлумачення сторонами підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України, приписами якого встановлено критерії, за якими приміщення/території суб`єкта господарювання можуть відноситися до акцизних складів. Внаслідок того, що контролюючий орган вважав, що територія, на якій розміщено резервуари для зберігання пального ФОП ОСОБА_1 , у розумінні наведеної норми є акцизними складами, однак не зареєстровані у встановленому законом поряду, до позивача було застосовано штрафні санкції відповідно до статті 1281.1 Податкового кодексу України за порушення вимог пункту пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

З аналізу наведеної норми слідує, що приміщення та/або території суб`єктів господарювання, які відповідають наведеним критеріям, не вважаються акцизними складами, за умови зберігання та використання пального виключно для потреб власного споживання.

Водночас, у разі недотримання хоча б одного із зазначених критеріїв, для суб`єктів господарювання такі приміщення та/або території є акцизними складами, в тому числі і у випадку, коли вони використовують отримане пальне виключно для потреб власного споживання та не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Згідно із абзацом 2 пункту 22 підрозділу 5 «Особливості справляння акцизного податку та екологічного податку» розділу XX «Перехідні положення» ПК України суб`єкти господарювання, які відповідатимуть визначенню платників податку з 1 липня 2019 року, зобов`язані до 1 липня 2019 року зареєструватися платниками податку та зареєструвати в системі електронного адміністрування реалізації пального усі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники податку будуть станом на 1 липня 2019 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР), під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до абзаців 1, 4, 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно з пунктом 128-1.1 статті 128-1 ПК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України передбачена відповідальність за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу у виді накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність пов`язану з перевезенням вантажів власним автомобільним транспортом; основний вид діяльності 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

При цьому, на підтвердження реального характеру фактичної господарської діяльності позивачем надано до суду угоди з основними контрагентами: договір про транспортно-експедиційне обслуговування вантажів № 14108 від 01.10.2015 з ПАТ «Оболонь» (т. 1 а.с. 38-42), з відповідними додатками; договір перевезення вантажу №01/06-2020 від 01.06.2020 року з ТОВ «ОНУР Конструкціон Інтернешнл» (т. 1 а.с. 37), з відповідними додатками; договір про транспортно-експедиційне обслуговування № 528 від 29.07.2020 року з ТОВ «ТЕРРАФУД» ( т. 1 а.с. 13-22), з відповідними додатками; договір про надання послуг з організації перевезень та послуг перевезень № 0157/21.Tr.Kv від 01.03.2021 року з ПАТ «Карлберг України» (т. 1 а.с. 23-31), з відповідними додатками.

Наявність власних засобів виробництва, а саме 49 одиниць вантажних автомобілів, якими ФОП ОСОБА_1 користується на праві приватної власності підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, наданих до матеріалів справи (т. 1 а.с. 43-90).

Колегія суддів зазначає, що для обслуговування власних господарських потреб щодо заправки пальним власного автомобільного транспорту, позивачем здійснюється закупівля пального та отримано ліцензію Головного управління ДПС у Полтавській області на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) з терміном дії до 11.02.2025 року за № 2000049 (т. 1 а.с.12).

Як зазначено в акті фактичної перевірки № 10116/16/31/РРО/ НОМЕР_1 від 25.11.2021, згідно з довідкою від 19.11.2021 № 37 (а.с. 118 т. 1) за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 було використано в господарській діяльності дизельного пального в кількості 1563,88 метрів кубічних.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що саме за результатами аналізу бази даних ЄРАН та з СЕА РП та СЕ, відповідно до яких за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 контрагентом-постачальником ФОП ОСОБА_1 (ТОВ «ЕКОН ТРЕЙД» ) зареєстровані акцизні накладні з кодом операції «3»: реалізація пального суб`єкту господарювання неплатнику на фізичне відвантаження (відпуск) пального з акцизного складу пересувного, напрям використання «0», на загальну кількість 1502393,39 літрів пального (приведені до 15 °С), а саме: дизельне паливо за кодом УКТЗЕД , контролюючий орган дійшов висновку про віднесення ФОП ОСОБА_1 до розпорядників акцизних складів контролюю. При цьому, фактичне зберігання або навантаження-розвантаження позивачем пального в обсязі, що перевищує 1000 кубічних метрів, безпосередньо на території комплексу за адресою : АДРЕСА_1 зафіксовано не було.

Також, у контролюючого органу відсутня інформація щодо реалізації позивачем придбаного пального.

З наведеного слідує, що ГУ ДПС в Полтавській області дійшло висновку про зберігання або навантаження-розвантаження позивачем пального в обсязі, що перевищує 1000 кубічних метрів на території комплексу, що належить на праві власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , лише з огляду на наявність факту отримання позивачем пального у кількості 1502393,39 літрів, тобто без з`ясування чи дійсно зберігалось (отримувалось) це пальне на зазначеній території.

При цьому, контролюючим органом не враховано, що позивач використовує два резервуари (надземні горизонтальні сталеві бочки/цистерни) загальною місткістю 25000 літрів, а саме: дві ємності для зберігання дизельного палива (одна 10,0 м3 та друга 15 м3), що свідчить про можливість отримання пального і шляхом заправки автотранспорту позивача в паливні баки належних йому транспортних засобів.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповіді на відзив позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, що з усього придбаного обсягу пального за 2020 рік лише частина, а саме 919340,241 літрів отримувалося ФОП ОСОБА_1 на територію з паливними сховищами, решта - 639868,759 літрів - за межами територій підприємства на паливороздавальних колонках в місцях роздрібної торгівлі пальним відповідно до умов договорів з ТОВ «ВОГ КАРД» у кількості 29981,430 літрів та ТОВ «Торговий ДІМ АВТОТРАНС-ОЙЛ» - 34517,329 літрів, а також через заправку автомобілів позивача в паливні баки з бензовозів ТОВ «ЕКОН ТРЕЙД» в інших населених пунктах України - 575370,00 літрів.

Колегія суддів зазначає, що аналіз змісту пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України свідчить про те, що не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої.

Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 420/14724/20 та є обов`язковими для застосування відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 3.1 договору поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № С12092 ВК від 02.01.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «ВОГ КАРД» (продавець), передача нафтопродуктів в асортименті, скрапленого газу покупцю здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця на АЗС продавця (т. 1 а.с.145 зворот).

Також умовами договору на відпуск товару за пластиковими картками №10-04/1 від 10.04.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «Торговий ДІМ АВТОТРАНС-ОЙЛ» (продавець), серед іншого передбачено, що відпуск товару здійснюється на АЗС, АГЗП продавця шляхом заправки автотранспорту покупця.

При цьому, на підтвердження відвантаження дизельного пального у паливні баки підприємства ФОП ОСОБА_1 надав до суду копії відомостей про заправку автомобілів в баки та копії актів прийому-передачі паливно мастильних матеріалів від ТОВ «Екон Трейд» (т. 1 а.с. 157-250, т.2 а.с. 1-81).

За встановлених у справі обставин та враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що кількість пального, яка була отримана у паливні баки автотранспорту позивача, зберігалась в них та в подальшій діяльності використовувалась для власних господарських потреб, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Також, колегія суддів вважає слушними доводи позивача про те, що з огляду на характер господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме здійснення перевезення по всій території України, вантажні автомобілі не можуть заправлятися лише та виключно на території підприємства за адресою: АДРЕСА_1 з резервуарів та паливних станцій, що знаходяться у володінні позивача.

З огляду на все вищевикладене неможливо беззаперечно стверджувати, що весь обсяг паливної продукції, який в цілому за рік був оплачений позивачем, завозився, поставлявся та фактично перебував на території підприємства позивача.

Разом з цим, відповідачем при здійсненні фактичної перевірки не досліджувалося питання щодо обсягів паливних матеріалів, які фактично завозилися на територію складу за місцем зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 , а лише було взято до уваги загальну кількість оплаченого та придбаного пального за відповідний період.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що резервуари ФОП ОСОБА_1 , які розташовані на території за адресою: АДРЕСА_1 , для зберігання пального не підпадають під поняття "акцизного складу" у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а відтак у позивача був відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Враховуючи вищенаведені висновки колегії суддів безпідставними також є вимоги контролюючого органу щодо обладнання двох резервуарів для пального рівнемірами-лічильниками пального та здійснення їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Разом з тим відповідачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ФОП ОСОБА_1 абзаців 1, 2, 4 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що ГУ ДПС у Полтавській області при винесенні податкового повідомлення-рішення від 13.12.2021 № 5 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 1060000,00 грн діяло не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, передбачений Законом, що є підставою для його скасування та задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 по справі № 440/1376/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 23.02.2023 року