Справа № 160/3531/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 лютого 2023 р.Справа №160/3531/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши заяву акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про забезпечення позову у справі за позовною заявою акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
23.02.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 22.02.2023 через систему «Електронний суд» позовна заява акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить суд:
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що податковий орган при винесені податкового повідомлення-рішення не проаналізував первинні документи, з огляду на що безпідставно донарахував позивачу як платнику податків зобов`язання з військового збору. Крім того, в акті перевірки відповідач не заперечує проти сплати позивачем військового збору. Отож, визначаючи суму податкових зобов`язань на підставі поданих позивачем податкових декларацій, звітної та уточнюючої, податковий орган не проаналізував складові суми річного доходу, визначені позивачем. Таким чином, відповідач при визначені суми військового збору зробив це без наявності первинних документів на підставі яких нараховується військовий збір. Позивач стверджує, між актом перевірки (або граничним строком сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом) та спірним податковим повідомлення-рішенням минув термін, що значно перевищує термін в 1095 днів. Крім того, слід врахувати принцип презумпції правомірності рішень платника податків, передбачений п.4.1.4. ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України в разі, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Відтак, прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за межами 1095 днів, є неприйнятним, а прийняте рішення є противоправним. На думку позивача, відображення в ІКП нарахованих сум податків та штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням здійснено відповідачем не у спосіб, передбачений податковим законодавством України. Тому Товариство позивача вважає, що податковий орган своїми діями встановлює для платника податків додаткові обмеження, не передбачені ПК України, при справлянні податків, що не відповідає повноваженням Податкового органу, передбаченим ПК України та суперечить вимогам ст. 19 ч. 2 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Аргументи даної заяви зводяться до того, що існує необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони податковому органу вчиняти дії щодо відображення грошових зобов`язань за податкового повідомлення-рішення в інтегрованій картці платника Позивача за платежем військовий збір. Передчасне відображення (до набрання рішенням у справі законної сили) податкових зобов`язань в інтегрованій картці платника призведе до фінансових втрат підприємства, зумовлених необхідністю погасити нараховані зобов`язання. Тим паче, Відділ з примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України несподівано перейшов до активних дій щодо стягнення коштів з АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на користь ДП «Енергоринок», чим повністю заблокував діяльність підприємства. Постановою ВПВРВ від 29.06.2022 року за виконавчим провадженням № 51833760 арештовано всі рахунки підприємства, за платіжними вимогами державного виконавця, які від надає банку майже щодня, заблоковано всі грошові надходження на рахунках підприємства (їх і так не вистачає через вкрай низьку платоспроможність споживачів, які евакуювалися/ припинили свою діяльність). Через ці дії підприємство не може реалізувати навіть своє право щодо сплати заробітної плати та податків (таке право передбачене на період дії військового стану ЗУ Про виконавче провадження). Слід зазначити, що із комунікації з ДП «Енергоринок» нам відомо, що з їхнього боку, як кредитора, не було вчинено ніяких додаткових дій на адресу ДВС щодо спонукання ДВС до таких жорстких мір к АТ «ДТЕК Донецькі електромережі». В дійсних умовах підприємство має сконцентруватися на реалізації своїх важливих задач, для чого необхідно заохочувати працівників на виконання життєнебезпечних завдань через матеріальне стимулювання (підприємство здійснює додаткові виплати працівникам за роботу в зоні бойових дій), підвищення рівня безпеки (забезпечення працівників бронежилетами, касками), закуповувати обладнання, матеріали та ГСМ для виконання. До того ж, даний час Позивач вже зазнало значних втрат через війну і йдеться не лише про знищення нерухомості чи рухомого майна, а й про збитки від припинення діяльності на тимчасово окупованих територіях, механізм компенсації яких нажаль ще не розроблено. Тому при розгляді справи та прийняття рішення просимо врахувати той факт, що ризик накладення на позивача та подальше зобов`язання сплати штрафу, на сьогодні може привести до ще більшого погіршення його фінансового стану та до неспроможності виконання вкрай важливих функцій позивача. Крім того, аварійно-ремонтні бригади ДТЕК Донецькі електромережі в постійному режимі відновлюються електропостачання на контрольованій територій Донецької області під обстрілами. Підтримання енергопостачання на території Донецької області при постійних обстрілах вимагає значної фінансової підтримки і кожен день позивач несе витрати, а сума, яка підлягає стягненню є суттєвою для позивача і може призвести до його скрутного фінансового становища, та затримки в проведенні відновлювальних робіт, що підтверджена документально. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді додаткових фінансових витрат, у зв`язку з чим позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для поновлення порушеного права на розпорядження належним йому майном. оскільки забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу позивача, то без вжиття таких заходів забезпечення позову та донарахування сум військового збору позивачу суттєво позначиться на його фінансовому стані, що буде рівнозначним масованому ракетному удару по об`єктах енергетики позивача, як наслідок затримки та ускладнення проведення відновлювальних робіт. При цьому, відповідач свої наміри на стягнення до моменту винесення рішення вже зробив, відобразивши майбутньою датою оскаржуване податкове повідомлення-рішення в інтегрованій картці платника
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року, зазначена вище заява про забезпечення позову була розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та додані до нього матеріали, суд вважає вказану заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Виходячи з аналізу вказаної норми, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;
2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;
4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Таким чином суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Крім того вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Як слідує із позову, публічно-правовий спір між сторонами існує, за переконанням заявника, за обставин прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм та вимог чинного законодавства України.
Виходячи з наведених у клопотанні фактичних обставин, суд відмічає, що правомірність та оцінка спірних рішень, процедурні питання дотримання їх прийняття підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті про таке оскарження та буде дана судом за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
У постанові від 25 березня 2020 року у справі № 240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.
З урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, суд враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень мають певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Виходячи з наведеного, з огляду на те, що позивачем у заяві не доведено, в контексті ст. 150 КАС України, наявність обставин, що можуть слугувати підставами для вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, а судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даного судового рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд вважає, що заява є необґрунтованою, а тому відсутніми є підстави для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -
У задоволенні заяви акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про забезпечення позову - відмовити повністю.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник