Справа № 420/18522/22
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 шляхом обмеження підвищення до пенсії за статус особи з інвалідністю внаслідок війни та її виплати як окремої складової обчислення загальної пенсії з 01.07.2022 року у фіксованому розмірі 580,20 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.07.2022 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення до пенсії за статус особи з інвалідністю війни III групи відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, як окремої складової пенсії, що підлягає подальшому перерахунку і виплаті величиною згідно зміни у часі розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, без обмеження пенсії максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років та має статус інваліда війни ІІІ групи. Позивач зазначає, що відповідач обмежив нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії за статус інваліда війни ІІІ групи, зафіксувавши її розмір з 01.12.2021 року у постійній величіні 580,20 грн. на місяць.

Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

06.01.2023 року за вх. № ЕП/551/23 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 по справі № 420/27188/21, Позивачу проведено перерахунок пенсії. Розмір пенсії Позивача з 01.09.2022 складав 22726, 00 грн. Покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2019 року - 1497 грн, з 1 липня - 1564 грн, з 1 грудня - 1638 грн. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2020 року - 1638 грн, з 1 липня - 1712 грн, з 1 грудня - 1769 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривень. Відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2022 становить 2027,00 грн, максимальний розмір пенсії з 01.07.2022 - 20270,00 грн. Відтак, законних підстав для виплати пенсії Позивачу в розмірах більших, ніж передбачено ст. 2 Закону № 3668 у Головного управління не має, оскільки це призведе до порушення норм чинного законодавства. За таких обставин, передбачені ст. 2 Закону № 3668 обмеження застосовані до Позивача правомірно.

09.01.2023 року за вх. №793/23 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

13.01.2023 року за вх. №1195/23 від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 26.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України.

Обставини справи.

ОСОБА_1 з 2000 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області як пенсіонер Служби безпеки України та отримує пенсію за вислугу років та має статус інваліда війни ІІІ групи.

Згідно з перерахунком пенсії з 01.12.2022 року основний розмір пенсії позивача 90% грошового забезпечення та складає 21132 грн.

З урахуванням індексації 24090,48 грн.

З урахуванням доплати:

Індексація базового ОСНП (21132*0,140) 2958,48 грн.

- збільшення основного розміру пенсії на 25% від суми 24090,48 грн 6022,62 грн;

- індексація збільшення пенсії на 25% - 739,62 грн.;

- підвищення або доплати пенсії: особі з інвалідністю війни ІІІ гр 627,90 грн;

щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття 50 грн.

Підсумок пенсії 30791,00 грн.

28.11.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за статус інваліда війни ІІІ групи, відповідно до ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік, без обмеження пенсії максимальним розміром.

Листом від 12.12.2022 року № 20237-17747/Б-02/8-1500/22 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило, що розмір пенсії позивача з 01.03.2022 року становить 30743,30 грн.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із преамбулою Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ) цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону №2262-XII пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV) відповідно до ст.46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Статтею 1 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно зі ст.2 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

При прийнятті законів України про Державний бюджет на кожний рік, визначались прожиткові мінімуми для демографічних груп населення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Висновки суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни та має право на підвищення пенсії на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», визначала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2022 року -1934 грн.

Таким чином, розмір підвищення за статус інваліда війни з 01.01.2022 року становить 580,20 грн.

Отже, з січня 2022 року при перерахунку пенсії позивачу органом пенсійного фонду враховано доплату (підвищення) до грошового забезпечення як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи у розмірі 580,20 грн., що відповідає 30% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на січень 2022 року.

Проте, варто зазначити, що вказана доплата не є постійною та повинна перераховуватися у залежності від встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з перерахунком пенсії на виконання рішення суду по справі №420/6996/22 позивачу фактично виплачувалась сума пенсії у розмірі 30743,30 грн.

Вказана сума пенсії 30743,30 грн. залишена до виплати позивачу незважаючи на те, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність змінювався, а саме збільшувався, відповідно повинна була перераховуватися доплата до пенсії позивача.

Згідно з розрахунком пенсії позивача з 01.11.2022 року вказана доплата перерахована та становить 608,10 грн. (30% від 2027 грн.), розрахований загальний розмір пенсії 30771,20 грн., проте до виплати визначено 27045,20 грн.

Згідно з розрахунком пенсії позивача з 01.12.2022 року вказана доплата перерахована та становить 627,90 грн. (30% від 2093 грн.), розрахований загальний розмір пенсії 30791 грн., проте до виплати визначено 30743,30 грн.

Таким чином, не зважаючи на нарахування доплати до пенсії виходячи з встановленого законом мінімуму для осіб, які втратили працездатність, вказана доплата не виплачується у повному обсязі, продовжується виплата у розмірі 580,20 грн.

Представник відповідача у відзиві не наводить жодного правового обґрунтування своїх дій та не наводить доводів в спростування позовних вимог.

З огляду на вищевказане та положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд дійшов висновку про неправомірність дій Головного управління ПФУ в Одеській області при нарахуванні і виплаті позивачу пенсії, з урахуванням доплати (підвищення) до грошового забезпечення особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, без застосування даних прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на липень та грудень 2022 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 шляхом обмеження підвищення до пенсії за статус особи з інвалідністю внаслідок війни та її виплати як окремої складової обчислення загальної пенсії з 01.07.2022 року у фіксованому розмірі 580,20 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.07.2022 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення до пенсії за статус особи з інвалідністю війни III групи відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, як окремої складової пенсії, що підлягає подальшому перерахунку і виплаті величиною згідно зміни у часі розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, без обмеження пенсії максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко