Справа № 202/1883/23
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/1883/23
Провадження № 2-а/202/19/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Кістриці О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щура Олександра Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАР № 6440675 від 22.01.2023 року, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щуром О.В. та якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП; надати правову оцінку обставині безпідставної зупинки і спричинення нею усіх подальших незаконних дій, у тому числі винесення постанови.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 22.01.2023 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щуром О.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, будучи не пристебнутим ременем безпеки.

На думку позивача, у відповідача не було підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для зупинки його транспортного засобу.

Вважає, що постанова поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності є незаконною, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Докази правопорушення відповідачем не надані.

До початку розгляду справи відповідачем - Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції був поданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на законність винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідач вважає, що порушення, передбачене п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, було скоєно позивачем в присутності поліцейського, який розглянув справу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Тому просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні позивач свій позов підтримав.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції у своєму відзиві просило розглядати справу без участі його представника.

Відповідач - інспектор Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щур О.В. повідомлявся про розгляд справи за місцем роботи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом установлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щура О.В. серії ЕАР № 6440675 від 22.01.2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови 22.01.2023 року о 01 год. 24 хв. в м. Дніпрі вул. Липинській, 9 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Вирішуючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд враховує, що згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд вважає, що зупинення поліцейським транспортного засобу позивача відповідало Закону України «Про правовий режим воєнного стану», оскільки позивач керував автомобілем у комендантську годину.

Водночас суд вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не доведені.

В своєму адміністративному позові позивач заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак відповідачами не було надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, та обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, суд враховує, що частиною 5 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 2.3 «в» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Між тим, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , відповідачі не надали належних доказів, що останній керував автомобілем, будучи не пристебнутим ременем безпеки.

Доводи позивача, викладені в його адміністративному позові, відповідачами не спростовані.

Тож факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, ґрунтується на припущенні.

Суд наголошує, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, в силу приписів Конституції України та практики Європейського Суду з прав людини позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість. З огляду на норми КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а «в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Суд вважає, що в даному випадку вищезазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з приписів статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що постанова серії ЕАР № 6440675 від 22.01.2023, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щуром О.В. та якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, є незаконною.

Тому таку постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 243-246, 271, 286 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (м. Дніпро, пл. Троїцька, 2А), інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щура Олександра Володимировича (м. Дніпро, пл. Троїцька, 2А) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Щура Олександра Володимировича серії ЕАР № 6440675 від 22.01.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 5 статті 121 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2023 року.

Суддя Н.Ю. Марченко