Справа № 640/28959/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Єфремової І.В., представника відповідача Євтушика В.О., представника третьої особи - Костюка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" (надалі - АТ "Банк інвестицій та заощаджень") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, про визнання протиправним та скасування рішення від 23.10.2020 року №0019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є безпідставним через те, що позивачем не здійснювалось розповсюдження реклами в розумінні діючого законодавства, відсутні ознаки та критерії, які б свідчать про те, що вивіски з інформацією, які знаходились на вікні відділення банку є рекламою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.10.2020 року №0019.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення є протиправними, оскільки позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами, тоді як відповідач як суб`єкт повноважень не підтвердив правомірність свого рішення необхідними доказами.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом, і підстави для прийняття спірного рішення були у наявності.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник третьої особи підтримав позицію відповідача, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що13 липня 2020 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області виявлено розповсюдження зовнішньої реклами на вікнах позивача, розташованого за адресою: вул. Реміснича, 43, м. Чернігів, що зафіксовано на фотокамеру Canon PC 2157 (номенклатурний номер 11130874), (при вході до приміщення з назвою: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕК-ПРОФІ») та складено протокол № 29/20 про порушення законодавства про рекламу від 13 липня 2020 року, а саме реклама:

- справа від входу до приміщення, на першому вікні, з таким текстом: «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» Ліцензія НБУ №221 від 24 жовтня 2011 року я BISyюсь - кредитуюсь Готівка до 300 000 грн», в кількості 1 (одного) рекламоносія, із зображенням банкнот номіналом 500 гривень (аверс), де використано назву державного органу: НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ, що є порушенням частини 1 статті 8 Закону України «Про рекламу»;

- справа від входу до приміщення, на другому вікні, з таким текстом: «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» Ліцензія НБУ №221 від 24 жовтня 2011 року кредитна BISешка повний бак та МЕГА знижка», в кількості 1 (одного) рекламоносія, де вищевказана реклама не містить відомостей про місце, дату початку знижки цін на продукцію, а також співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару, що є порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про рекламу»;

- за порогом будівлі, справа від входу до приміщення, на третьому вікні, з таким текстом: «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» Ліцензія НБУ №221 від 24 жовтня 2011 року депозит Літо - час байдикувати, а гроші мають працювати!», в кількості 1 (одного) рекламоносія, із зображенням банкнот номіналом 500 гривень (аверс), де використано назву державного органу: «НАЦІОНАЛЬНИЙ БАНК УКРАЇНИ».

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області 11 серпня 2020 року прийнято рішення № 36/20 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

На адресу позивача Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області листами від 22 липня 2020 року № 01-06-03-29/3361 та від 22 липня 2020 року № 01-06-03-29/3362 направлено вимогу та припис №52 щодо порушення законодавства про рекламу.

Позивач листами від 03 серпня 2020 року надав письмові пояснення, в яких зазначив, що недоліки усунуто, вищевказані рекламоносії зняті та замінені на інші, про що надано фотозвіт та копії документів, які підтверджують вартість рекламних плакатів, а саме: Рахунок-фактуру № Д-0119 від 20 червня 2019 року, Акт №0119 здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунок на оплату №1476 від 08 серпня 2019 року та видаткову накладну № 1126 від 12 серпня 2019 року, відповідно до яких плакат коштує 40 грн 00 коп без ПДВ, а вартість виготовлення та розміщення реклами становить 8200,00 грн без ПДВ.

На підставі службової записки завідувача сектором контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового та пробірного законодавства Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 26 серпня 2020 року № 283 першим заступником Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області строк розгляду справи було продовжено на три місяці до 11 листопада 2020 року.

Про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області листом від 14 серпня 2020 року № 01-06-03-29/3852 повідомило позивача.

Рішенням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23 жовтня 2020 року №0019 за порушення частин 1 та 5 статті 8 Закону України «Про рекламу» на позивача накладено штраф у розмірі 41 600 грн.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України від 03 липня 1996 року № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України (частини перша, друга статті 2 Закону № 270/96-ВР).

Згідно з статтею 1 Закону № 270/96-ВР: зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; особа - фізична особа, в тому числі фізична особа-підприємець, юридична особа будь-якої форми власності, представництво нерезидента в Україні; реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Частиною 1 статті 3 Закону № 270/96-ВР визначено, що законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Відповідно до частин 1, 6 статті 9 Закону № 270/96-ВР реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу. Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Абзацами 1, 2 частини 1 статті 26 Закону № 270/96-ВР визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 26 Закону № 270/96-ВР на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі - Порядок № 693).

Пунктом 9 Порядку № 693 встановлено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 693 за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці (абзаци 1, 3 пункту 12 Порядку №693).

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників (пункт 13 Порядку № 693).

Пунктом 14 Порядку № 693 передбачено, що Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (пункт 18 Порядку № 693).

Враховуючи вищевказані норми закону, суд першої інстанції не погодився з доводами позивачки, що вказані відповідачем плакати не є рекламою, з огляду на те, що такі плакати, хоча й за розміром та місцем розташування відповідають ознакам вивісок/табличок, проте такі плакати містять заклик про придбання товару/послуги та призначені сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Проте, аналізуючи сам зміст плакатів, зокрема фотозйомки плакатів, які є фотодоказами і знаходяться в матеріалах справи, суд першої інстанції робить висновок, сам факт використання назви державного органу «Національний банк України» мало місце лише на банкнотах номіналом 500 грн., які й були зображені на плакаті, проте прямої заборони використання банкнот у законодавстві немає, а напис Національний банк України є невіддільною частиною грошової купюри.

З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується.

Щодо іншого плакату, на якому відображений текст: ««БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» Ліцензія НБУ №221 від 24 жовтня 2011 року кредитна BISешка повний бак та МЕГА знижка» міститься інформація не про товар, а про наявність знижок, що також не підпадає під поняття реклами самого позивача, оскільки «реклама» це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності спірного рішення, яке також зроблено з урахування правових висновків Верховного Суду.

Апелянтом наведене не спростовано.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, внаслідок чого таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Таким чином, всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені апелянтом у цій справі судові витрати не підлягають перерозподілу.

Повний текст постанови виготовлено 22.02.2023.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель