Справа № 620/4675/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4675/22 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Василенка Я.М.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №489 від 13 червня 2022 року в частині пункту: За грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, пунктом 3 Розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09 листопада 2016 року, Присяги працівника поліції, у частині самоусунення з 16 березня 2022 року від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського, зокрема як керівника, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» під час дії правового режиму воєнного стану на території України, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 (0054305) звільнити зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати Наказ 319о/с від 28 червня 2022 року про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 (0054305), заступника начальника поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції ГУНП, 29 червня 2022 року;.

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його було неправомірно звільнено зі служби в поліції, оскільки в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено поверхнево, без врахування всіх обставин.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року даний позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ним достовірно встановлено факт відсутності позивача на робочому місці (службі) в робочий час у період воєнного стану в Державі, тому висновок відповідача про відсутність ОСОБА_1 на службі без поважних причин у період з 16 березня 2022 року та його самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом є обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними. Також суд зауважив, що позивач не надав жодних доказів того, що його сім`я опинилась у безпорадному стані або стані, небезпечному для життя та здоров`я, відтак не могла самостійно виїхати за межі міста Чернігова. Крім того, після евакуації сім`ї до м. Івано-Франківськ у ОСОБА_1 була можливість терміново повернутися до міста Чернігів, однак він нею не скористатися.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що ОСОБА_1 виїхав з міста Чернігова лише у зв`язку із евакуацією 4 сімей з малолітніми дітьми, в тому числі, своєї дружини з зони активних бойових дій у м. Чернігові. На той момент житло, в якому проживав ОСОБА_1 разом з родиною, було суттєво пошкоджено внаслідок влучання авіабомби, місто Чернігів було майже оточене російськими військами, виїзд з міста починаючи з 11 березня 2022 року був можливий лише польовими шляхами які прострілювалися ворожою артилерією, що підтверджується численними жертвами серед мирного населення, яке намагалося евакуюватися з міста, що є загальновідомою інформацією. При цьому позивач виїхав з міста Чернігова лише після отримання дозволу свого безпосереднього керівника - начальника Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_2, що підтверджується копією рапорту з резолюцією та копією письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також позивач наголосив, що з оскаржуваних наказів вбачається, що вони винесені за «самоусунення» в період з 16 березня 2022 року. По яку дату відповідач рахує «самоусунення» з наказу незрозуміло, але очевидно, що це не може бути пізніше ніж 21 березня 2022 року (дата першого наказу про звільнення), оскільки після винесення такого наказу позивач звичайно не мав обов`язку з`являтися па службу. Отже, мова йде про «самоусунення» за період з 16 по 21 березня 2022 року. В той же час, в даний період позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними доказами і очевидно само по собі є поважною причиною, яка дозволяла позивачу не перебувати на роботі в цей період.

З матеріалів розслідування не вбачається наявність в діях ОСОБА_1 будь яких обтяжуючих обставин. В той же час, службовим розслідуванням не було враховано пом`якшуючі обставини, як то необхідність вивезти сім`ю в безпечне місце, викликана відсутністю будь яких дій з централізованої евакуації родин поліцейських, перебування на лікарняному, а також наявність дозволу безпосереднього керівника, відсутність чітких вказівок щодо порядку проходження служби в умовах бойових дій та відсутність на робочому місці керівного складу ГУНП в Чернігівській області.

Відповідачем було застосовано до позивача крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції без врахування наявності вини позивача, ступеня тяжкості вчинених дій (бездіяльності), обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Аналогічне клопотання було подано позивачем окремим документом 24 січня 2024 року. Вивчивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні 24 січня 2024 року пояснення сторін, порадившись на місці, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні даного клопотання у звязку із встановленістю обставин, які б вказані особи могли підтвердити.

Також 24 січня 2024 року позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме копії повного висновку службового розслідування від 11 червня 2022 року. Проте, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін з даного приводу, колегія суддів також дійщла висновку про відсутність необхідності витребовування заявлених доказів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, де зазначено, що безпосередній начальник ОСОБА_1 полковник ОСОБА_2 не є прямим начальником апелянта, не наділений повноваженнями призначати на посади поліцейських, визначати їх функціональні обов`язки, встановлювати види та розміри додаткових складових грошового забезпечення, надавати відпустки, звільняти від несення служби тощо. Право визначати місця несення служби поліцейських, зміну/переміщеня по підрозділам, тимчасове звільнення поліцейського від виконання обов`язків за основним місцем несення служби та інше належить виключно прямому керівнику, яким є начальник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області полковник поліції Володимир Нідзельський. Між тим, у справі відсутні докази того, що позивач звертався до начальника ГУНП в Чернігівській області з питанням про отримання дозволу на виїзд за межі дислокацій свого підрозділу (місто Чернігів).

Пояснено, що апелянт вказував на неможливість повернення до міста Чернігів після 19 березня 2022 року, в тому числі, у зв`язку із введенням посиленої комендантської години та відсутністю транспортного сполучення між містом Київ та містом Чернігів. Однак, з огляду на п. 5 ч. 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" працівники поліції мають право на безперешкодне пересування на підставі посвідчення.

Щодо наявніості можливості у позивача повернутися для подальшого несення служби до міста Чернігів, то за інформацією ОК «Північ», в березні-квітні 2022 року були наявні кілька активних шляхів, якими здійснювалось сполучення з містом Чернігів.

Щодо перебування позивача на лікарняному, то викликає питання, чому позивач не звернувся до спеціалізованого медичного закладу, який обслуговує поліцейських. Водночас, перебування особи на лікуванні не є правовою підставою «подорожувати» по країні під час дії воєнного стану та порушувати заборону на залишення меж дислокації підрозділу без відповідного дозволу прямого керівника.

Позивачем подано відповідь на відзив, де зазначено, що у відзиві відповідач не спростував твердження позивача та аргументи стосовно суті позовних вимог. Натомість, у судовому засіданні 24 січня 2023 року представник відповідача визнала, що наявні докази все таки були і є - це рапорт позивача, відповідно до якого позивачу його безпосередній керівник дозволив вивести свою сім`ю з Чернігова. Цей доказ свідчить про те, що відповідачем визнано фактичну обставину справи - позивач не покидав самовільно несення служби. Підставою звільнення позивача за службовим розслідуванням є саме самовільне залишення позивачем своїх підлеглих і несення служби. За таких установлених обставин оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Наголошено, що у позивача не було права проїзду в Києві під час комендантської години, незважаючи на посвідчення поліцейського. Таке посвідчення не надає право порушення комендантської години - а лише спеціальний дозвіл. Позивачу на блокпосту заборонили проїзд.

Зауважено, що відповідач критикує лікарняний позивача без аргументів.

21 лютого 2023 року в судовому засіданні позивачем подано додаткові письмові пояснення з додатками, які підтверджують відсутність начальника ГУ НП у Чернігівській області В. Нідзельського на робочому місці у спірний період. Колегія долучила вказані пояснення до матеріалів справи, однак критично їх оцінює з огляду на неподання таких пояснень до суду першої інстанції.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 13 травня 2022 року №595, на підставі доповідної записки начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області капітана поліції О. Роєнко, призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, зокрема, щодо заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 .

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок службового розслідування, який затверджений 11 червня 2022 року начальником ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським (а.с. 182-199)

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, самоусунення з 16 березня 2022 року від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, зокрема, як керівника, в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема, місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, капітаном поліції ОСОБА_1 та Дисциплінарна комісія ГУНП в Чернігівській області рекомендувала за недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським від 13 червня 2022 року №489 капітана поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції, у частині самоусунення з 16 березня 2022 року від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, зокрема, як керівника, в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні (а.с. 9).

Даний вид стягнення реалізований наказом начальника ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським від 28 червня 2022 року №319 о/с, яким позивача з 29 червня 2022 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 211).

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушшеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1, 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції в своєму рішенні, цілком чітко та правильно окреслив, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 13 травня 2022 року №595, на підставі доповідної записки начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області капітана поліції О. Роєнко, призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, зокрема, щодо заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 .

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок службового розслідування, який затверджений 11 червня 2022 року начальником ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, самоусунення з 16 березня 2022 року від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, зокрема, як керівника, в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, капітаном поліції ОСОБА_1 .

За твердженням позивача, в ніч з 23 лютого 2022 року на 24 лютого 2022 року він перебував на нараді в УПД та здійснював розстановку блок-постів, потім за місцем несення служби в Чернігівському районному управління ГУНП в Чернігівській області за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 13 виконував службові обов`язки у відповідності до поставлених завдань керівництвом та своїх посадових інструкцій. ОСОБА_1 із своєю сім`єю та близькими родичами, із початком введення воєнного стану на території України, проживали за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому 03 березня 2022 року відбувся авіаудар по житловому масиву по АДРЕСА_2 , в результаті чого сталась масова пожежа квартир у будинках, пошкодження квартир, що унеможливлювало проживання в них за відсутності вікон, газу, води і тепла. Враховуючі вищезазначені обставини, ОСОБА_1 звертався до свого безпосереднього начальника - полковника поліції ОСОБА_2 із проханням надати дозвіл на евакуацію сім`ї, на що останній надав такий дозвіл.

16 березня 2022 року ОСОБА_1 виїхав з міста Чернігова та 19 березня 2022 року прибув до міста Івано-Франківськ, де цього ж дня звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для реєстрації своєї дружини. В цей же день ОСОБА_1 в Головному управління Національної поліції в Івано-Франківській області було ознайомлено з вимогами наказу Голови Національної поліції України від 10 березня 2022 року №190, виписано письмове зобов`язання про повернення до місця дислокації для подальшого несення служби в ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. ОСОБА_1 прибув 21 березня 2022 року в місто Київ, однак, на блок-посту військові заборонили проїзд до м. Чернігів у зв`язку з оголошенням комендантської години до 7 год. 00 хв. 23 березня 2022 року та повним зупиненням транспортного сполучення з м. Чернігів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580 встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

У відповідності до ч. 1 статті 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону № 1932-XII участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.

Відповідно до стааті 12 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 18 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» наведено текст присяги працівника поліції: «усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Беручи до уваги наведені приписи законодавства, а також те, що поліцейські у разі оголошення воєєного стану та збройної агресії протии України мають стати на її захист, при цьому, всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Проте, як встановлено судом під час розгляду данного спору, капітан поліції ОСОБА_1 з 16 березня 2022 року був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу, де служив або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам в період, що не заперечується і самим позивачем.

Отже, встановлено факт відсутності позивача на робочому місці (службі) в робочий час, у період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про відсутність ОСОБА_1 на службі без поважних причин, у період з 24 березня 2022 року, є обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що позивач сам повідомив про те, що з 16 березня 2022 року по 23 березня 2022 року перебував поза містом Черніговом, а саме виїхав до м. Івано-Франківськ з метою евакуації сім`ї. Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що він виїхав з міста Чернігова лише після отримання дозволу свого безпосереднього керівника - начальника Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області полковника поліції ОСОБА_2, що підтверджується копією рапорту з резолюцією та копією письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає, що існування самого лише рапорта, як і резолюції на ньому, не надають права особі покидати робоче місце. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що за результатами розгляду такого рапорту було винесено наказ про надання позивачу відгулу, відпустки тощо. Тобто, правових підстав для неявки на роботу ОСОБА_1 не мав, оскільки саме по собі написання рапорту не спростовує визначених законодавством про воєнний стан в України обов`язків для поліцейського по несенню служби.

Відповідаяем також слушно звернуто увагу на те, що безпосередній начальник ОСОБА_1 - полковник ОСОБА_2 не є прямим начальником апелянта, не наділений повноваженнями призначати на посади поліцейських, визначати їх функціональні обов`язки, встановлювати види та розміри додаткових складових грошового забезпечення, надавати відпустки, звільняти від несення служби тощо.

Право визначати місця несення служби поліцейських, зміну/переміщеня по підрозділам, тимчасове звільнення поліцейського від виконання обов`язків за основним місцем несення служби та інше належить виключно прямому керівнику, яким є начальник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області полковник поліції Володимир Нідзельський .

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 21 лютого 2022 року № 268, особовий склад поліції Чернігівської області було переведено на посилений варіант службової діяльності.

Пунктом 3 вказаного наказу поліцейським структурних підрозділів ГУ НП в Чернігівській області, територіальних та міжрегіональних органів поліції (УПП, УСР, УБН, ВПК, УПО, ВВБ в Чернігівській області), заборонено всі виїзди за межі обслуговуємої території та Чернігівського гарнізону без дозволу начальника ГУ НП.

Тобто, надати такий дозвіл може лише начальник ГУ НП в області Нідзельський В.О. або особа, яка виконує обов`язки начальника ГУ НП.

В силу норм статті 4,5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України даний наказ чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення, підлягає безумовному виконанню всіма поліцейськими ГУ НП в Чернігівській області, незалежно від безпосередності їх підпорядкування.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до начальника ГУ НП в Чернігівській області (або направляв на його адресу чи адресу служби кадрового забезпечення відповідне звернення через месенджери) з питанням про отримання дозволу на виїзд за межі дислокації свого підрозділу (місто Чернігів).

Викладене вказує на неспроможність посилання апелянта на наявність в нього належного дозволу керівництва ГУ НП в Чернігівській області на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо самовільного залишення служби та самоусунення від виконання обов`язків поліцейського з числа керівного складу установи є об`єктивним і підтверджений матеріалами справи.

Апелянт також вказує на необ`єктивність висновків суду щодо можливості для позивача повернутися для подальшого несення служби до міста Чернігів.

Однак, командування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надає інформацію, яка підтверджує наявність в березні-квітні 2022 року кількох активних шляхів, якими здійснювалось сполучення з містом Чернігів.

Отже, обґрунтування, яке надав суду ОСОБА_1 , є безпідставним.

Щодо посилання позивача на те, що його «самоусунення» за період з 16 по 21 березня 2022 року пов`язано з перебуванням в даний період на лікарняному, а саме на амбулаторному лікуванні, що підтверджується відповідною довідкою від 14 грудня 2022 року №110, і само по собі є поважною причиною, яка дозволяла позивачу не перебувати на роботі в цей період, то колегія суддів зауважує, що матеріали справи такої довідки не містили, подана вона була до суду апеляційної інстанції разом з клопотанням про долучення додатків до апеляційної скарги 20 січня 2022, що свідчить про те, що суд першої інстанції не мав об`єктивної можливості надати оцінку такому доказу. Крім того, у справі немає доказів на підтвердження того, що інформація про перебування позивача на лікарняному була відома відповідачу при проведенні службового розслідування, а також того, що ОСОБА_1 доводив до безпосереднього керівника інформація про неможливість несення служби у зв`язку з його перебуванням на лікарняному.

Крім того, наказом МВС від 03 червня 2016 року № 462 затверджено Інструкцію про порядок медичного обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС, яка визначає порядок безоплатного медичного обслуговування певних категорій осіб, яким таке право встановлено відповідно до законодавства, в тому числі, поліцейських Національної поліції.

Так, в місті Чернігів (по місцю проходження служби і фактичного проживання позивача) діє Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області", яка обслуговує поліцейських. Вказана установа в період лютого-березня 2022 року працювала та надавала медичні послуги.

Наказом МВС України від 23 березня 2016 року № 2016 затверджено спеціальну форму довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського. Існування такої спеціальної форми обумовлено існуючими нормами щодо матеріальної допомоги та окремого порядку компенсації втрати (часткової втрати) поліцейськими працездатності та обов`язковості проведення службових розслідувань за фактами травмування (навіть у побуті) поліцейських.

За поясненнями позивача, 15 березня 2022 року він відвідував лікаря в КНП «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Куликівської селищної ради в смт. Куликівка, де після огляду отримав діагноз ГРВІ та лікарняний листок.

Проте, незрозумілим є, чому позивач не звернувся за медичною допомогою до спеціалізованого медичного закладу, який обслуговує поліцейських.

В той же час, об`єктивних і поважних причин, які були б пов`язані з неможливістю позивача проінформувати прямого чи безпосереднього керівника про перебування на лікуванні у позавідомчих закладах охорони здоров`я в ході розгляду справи не встановлено.

Таким чином, посилання позивача на рапорт та на довідку медичної установи не є достатніми підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відтак, невихід позивача на службу з 16 березня 2022 року, неприбуття до місця дислокації підрозділу, в якому він служив (місто Чернігів), самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом, на переконання колегії суддів, свідчить про безвідповідальне ставлення останнього до долі тих осіб, які залишались на території міста Чернігова та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території Чернігова, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо. Отже, хоча рішення позивача про виїзд було прийняте ним саме у зв`язку з військовою збройною агресією РФ проти України, зазначене, на переконання колегії суддів, не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де служив позивач.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків в частині самоусунення від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, не виконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільного залишення території дислокації підрозділу (м. Чернігів) капітаном поліції ОСОБА_1 .

Тож, колегія суддів вважає правильним висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Чернігівській області, тому позов задоволенню не підлягає.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права в частині відмови в задоволенні клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликлм) сторін та про виклик свідків, на переконання колегії суддів, не є обґрунтованими, оскільки, з урахуванням доводів апеляційної скарги, показання свідків, подані позивачем у письмовому вигляді, не змінюють суті спірних правовідносин та не є підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Я.М. Василенко

Я.М. Собків