Справа № 300/5539/22
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2023 р. справа № 300/5539/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє представник по довіреності Федорів Ольга Степанівна (надалі також представник позивача) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 на Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 на Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 на Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті, оскільки вказаний період підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Представник позивача зазначає, що виправлення у даті про прийняття позивача на роботу зроблено роботодавцем, у зв`язку з чим позивач не повинна нести відповідальність за помилку (описку, виправлення) допущену роботодавцем. Вказує, що у графі 4 чітко видно дату наказу про прийняття на роботу 22.03.1982, що спростовує будь-які сумніви щодо неточності дати, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача на належний соціальний захист. З огляду на наведене просила зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказала, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області визначено, що загальний стаж роботи позивача становить 28 років 5 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначила, що період роботи позивача з 25.03.1982 по 12.04.1983 на Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті позивачу не зараховано, оскільки в трудовій книжці запис про прийняття на роботу містить виправлення, яке не завірене належним чином. Просила у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.07.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач через уповноваженого представника звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажуна підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно з п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Так, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 04.03.1981 року ОСОБА_1 25.03.1982 року, на підставі наказу №14/к від 22.03.1982 року, прийнята на роботу у Кам`янець-Подільський хлібокомбінат.
Відповідно до наказу №18/к від 12.04.1983 року позивача 12.04.1983 року звільнено з вказаного підприємства.
Суд зазначає, що вказані записи є чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатку підприємства, дати та номера наказів про зарахування та звільнення позивача з роботи не містить ніяких виправлень, хоча число у даті призначення позивача на посаду містить виправлення, а саме цифра « 2» є виправленою.
Судом встановлено, що дата « 25.03.1982» прийняття ОСОБА_1 на роботу відповідає запису про дату наказу про зарахування « 22.03.1982», який передує йому.
Більше того, спірна дата « 25.03.1982» про прийняття на роботу, навіть з урахуванням виправлення є чіткою, з якої можна ідентифікувати цифру саме « 25».
Також для підтвердження наявного стажу позивач звернулася до Камянець-Подільського міського архіву, проте згідно наданої позивачу відповіді від 19.07.2022 №1342/05.03 вказано, що документи з особового складу (накази з особового складу, відомості про нарахування заробітної плати, особові картки форми Т-2) Кам`янець-Подільського хлібокомбінату за весь період його існування та діяльності, на зберігання до архіву не надходили. Надати довідку про підтвердження періоду роботи, заробітну плату нема можливості (а.с.12).
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім того, згідно з пунктом 1.5 Інструкції №58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Одночасно, суд приймає до уваги те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, пенсійний орган не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці тощо.
Проте відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки ОСОБА_1 , зокрема що стосується періоду її роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 у Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті, натомість не зараховано до страхового стажу позивача спірний період роботи.
На переконання суду, навіть за умови наявності помилки при внесенні записів до трудової книжки, обов`язок щодо ведення якої покладено на роботодавця, така помилка не може мати наслідком позбавлення особи права зарахування певного періоду роботи до трудового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням наведеного, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки, зокрема періоду роботи ОСОБА_1 з 25.03.1982 по 12.04.1983 у Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті відповідачем 2 не надано, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не зараховано до стажу позивача період роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 у Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті.
Враховуючи наведене, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 у Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі Порядок 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Згідно матеріалів справи розгляд заяви позивача від 20.07.2022 та відповідно прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відтак, суд доходить висновку про необхідність зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду яким здійснювався розгляд заяви та приймалось оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено 992,40 грн., судового збору за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією від 15.09.2022 (а.с.1).

Частиною 8 статті 139 КАС України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн., як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.07.2022 №58 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи з 25.03.1982 по 12.04.1983 у Кам`янець-Подільському хлібокомбінаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачену нею суму судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.