Справа № 380/15717/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15717/22 пров. № А/857/700/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

судців Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 380/15717/22 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львіській області Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови,

судця в 1-й інстанції - Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Львів

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУПФУ у Львівській області, відповідач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі також ДВС, відповідач), в якому просить скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 ВП №69827213 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 18 892 грн. та від 13.09.2022 ВП №69827172 щодо стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 365, 36 грн.

На обгрунтування позовних вимог вказує про те, що при винесенні оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, державним виконавцем не було враховано всіх обставин, та не вжито всіх заходів щодо з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття такого рішення, як винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки відповідачем не було взято до уваги, що судове рішення виконано фактично, повністю до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що завданням державного виконавця у сфері виконання рішень судів та інших органів, що підлягають примусовому виконанню, є не лише дотримання формальностей процедури виконання передбачених повноважень, а також і запобігання факту порушення відповідним рішенням прав, свобод, та інтересів інших осіб. Зокрема, державний виконавець повинен системно застосувати положення законодавства, в тому числі із врахуванням конкретних обставин справи.

Апелянт вважає, що оскільки старшим державним виконавцем при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження не було взято до уваги, що боржником є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тому ним безпідставно, винесено постанови від 13.09.2022 ВП № 69827213 щодо стягнення виконавчого збору та від 13.09.2022 ВП № 69827172 про розмір витрат виконавчого провадження у розмірі 365,36 грн. .

Відтак, на думку апелянта, державним виконавцем в порушення Закону не було враховано всіх обставин, та не вжито всіх заходів щодо з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття такого рішення, як винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки не було взято до уваги, що судове рішення виконано фактично, повністю до винесення постанови про відкриття виконавчої о провадження.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №62604490 з примусового виконання виконавчого листа №461/453/16-а виданого 17.03.2020 Галицьким районним судом м. Львова про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати призначення пенсії 31.12.2014, з урахуванням : суми індексації грошового забезпечення, що відображена у довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1089 від 04.03.2016; індексації суми пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також провести виплату недоотриманих коштів у зв`язку з проведеними перерахунками з урахуванням виплачених сум пенсії.

23.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано сторонам до відома та виконання. Також в процесі виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 23.07.2022 ВП № 62604490 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 365,36 грн. та постанову від 24.07.2022 ВП № 62604490 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 18 892, 00 грн..

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.08.2020 за №1300-0330-8/65330 повідомлено про проведення індексації пенсії та здійснення перерахунку пенсії з урахуванням сум грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні та індексації заробітної плати. Доплата індексації пенсії за період з 01.02.2015 по 31.12.2017 становить 13849,80 грн. (з якої утримано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО)за період з 01.02.2015 по 30.06.2016 в сумі 879,29 грн. та військовий збір в сумі 87,83грн.). Таким чином, сума доплати індексації становить 12882,68 грн., з них за період з 01.02.2015 по 31.12.2015 -504,88 грн. Загальна сума доплати після проведеного перерахунку за період з 31.12.2014 по 31.12.2017 становить 90627,94 грн. (з якої утримано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО)за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 в сумі 4927,25грн. та військовий збір в сумі 492,81грн.). Таким чином, сума доплати становить 85207,88 грн., в тому числі сума індексації грошового забезпечення, яка за період з 31.12.2014 по 31.12.2015 становить З399,55 грн.. Всього на виконання судових рішень виплачено додатковою відомістю січня 2018 - 98090,56 грн., в т.ч. індексація грошового забезпечення та індексація пенсії. Розмір пенсійної виплати за період з 31.12.2014 по 31.01.2018 приведено у відповідність до вимог законодавства, згідно із довідкою ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 23.03.2018 №91-03156 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ(міліції), чинними за січень 2016,що надійшла на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103.

За результатами повторного розгляду справи, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 № 857/9591/19, позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок пенсії, починаючи здати призначення пенсії (з 31.12.2014), з урахуванням: суми індексації грошового забезпечення, що відображена у довідці Головного управління МВС України у Львівській області від 04.03.2016 №1089; індексації суми пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; провести виплату недоотриманих коштів у зв`язку з проведеними перерахунками з урахуванням виплачених сум пенсії. При цьому, перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням суми індексації грошового забезпечення та індексації суми пенсії, а також виплату нарахованих коштів здійснено в січні 2018 в межах загальної суми, виплаченої на виконання рішень Галицького районного суду м. Львова у справі №461/453/16-а та Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017.

Крім цього, згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду в справі № 461/453/16-а суд дійшов висновку, що у зв`язку з проведеними перерахунками з урахуванням виплачених сум пенсії постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 у справі № 461/453/16-а фактично є виконаною, що підтверджується представленим пенсійним органом розрахунком.

26.07.2021 державним виконавцем Тарабан О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Антощука Б.В. про перевірку законності виконавчого провадження №62604490 від 30.08.2021 дії державного виконавця Тарабан О.О. визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бассарабом Тарасом Юрійовичем про результати перевірки законності виконавчого провадження № 62604490 від 28.09.2021 дії державного виконавця Тарабан О.О. визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.01.2022 у справі №461/10111/21 скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Олени Олександрівни від 26.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №62604490.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.05.2022 у справі №461/10111/21 зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подати Галицькому районному суду м. Львова звіт про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.01.2022 у справі №461/10111/21.

17.06.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

14.07.2022 державним виконавцем направлено вимогу Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання в десятиденний термін з дня отримання вимоги рішення Галицького районного суду м. Львова в справі №461/453/16-а.

Листом Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.07.2022 №1300-5308-8/65759 повідомлено інформацію, аналогічну листу від 19.08.2020 №1300-0330-8/65330.

Також встановлено, що в процесі виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 09.08.2022 ВП № 62604490 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн., яка за результатами оскарження скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 у справі № 380/11733/22 та постанову від 02.09.2022 ВП № 62604490 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн., яка за результатами оскарження скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі № 380/13027/22.

02.09.2022 державним виконавцем, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №62604490.

13.09.2022 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №69827213 зі стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 18 892, 00 грн. та №69827172 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 365, 36 грн..

Вважаючи постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 протиправними, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав про те, що виконавче провадження ВП № 62604490 з примусового виконання виконавчого листа № 461/453/16-а щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з дати призначення пенсії -31.12.2014, відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження 23.07.2020. Дії щодо виконання вказаного виконавчого листа № 461/453/16-а, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області здійснювалися після відкриття виконавчого провадження. Доказів добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження позивачем суду не подано, судом не встановлено.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто. Таким чином, з позиції суду, державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 ВП №69827213 відповідно до вимог законодавства.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 ВП №69827213 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 365, 36 грн., суд вважав, що така за своїм змістом відповідає вимогам Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» та дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частини перша статті 27 Закону №1404-VIII).

За приписами підпунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 цього Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положеннями статей 40, 42 наведеного Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що підставою закінчення виконавчого провадження № 62604490 за змістом постанови від 02.09.2022 зазначено п.11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, тобто не з підстав добровільного виконання рішення суду.

Доказів скасування вказаної постанови суду не подано. Також позивачем не подано доказів скасування чи оскарження в судовому порядку постанови від 24.07.2020 №62604490 щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 18 892 грн., постанови про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанні якої є предметом оскарження в даній справі. Отже, постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62604490 від 24.07.2020 є чинною.

Зокрема, частиною третьою статті 40 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови, а підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Відтак, державний виконавець у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 ВП №69827213, що також узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2022 ВП №69827213 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 365, 36 грн. слід зазначити наступне.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті (ч.3 ст.42 Закону №1404).

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч.4 ст.42 ЗУ №1404-VIII).

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.43 Закону №1404 з метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов`язкового авансування стягувачем. Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), встановлено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Згідно з п.2 розділу VI Інструкції №512/5 визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII Про виконавче провадження плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах ; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта; 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

У постанові державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.07.2020 наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору , стягнення витрат виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження та становлять 365,36 грн, а саме: папір формату А4 - 8,36 грн., заправка катриджу - 4,94 грн, реєстрація документів в журналі вхідної кореспонденції - 6,80 грн, реєстрація постанов в журналі вихідної кореспонденції - 13,60 грн, конверт С6- 1,96 грн, конверт С5- 8,70 грн, пересилання поштових відправлень (прості непріоритетні) - 115,20 грн, пересилання за кожне рекомендоване відправлення - 136,80 грн, витрати, пов`язані із використанням автоматизованої системи виконавчого провадження - 69,00 грн..

У постанові від 27.06.2019 у справі №750/7050/17 Верховний Суд зазначив, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження».

Положення Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» не звільняють боржника від мінімальних витрат виконавчого провадження, які вже фактично поніс державний виконавець під час організації та проведення виконавчих дій

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, слід вказати, що такі є необгрунтованими.

Суд першої інстаніції у оскаржуваному ріщенні надав оцінку таким доводам позивача та заначив, що у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Аналогічні правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 336/4615/17, від 09 липня 2020 року у справа № 806/2179/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 310/1512/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 815/3815/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/19758/18.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 380/15717/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року