Справа № 640/29150/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання відповідача врахувати позивачу до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, а саме: з 01.06.1992 по 28.12.1993, з 08.09.1979 по 29.04.1980, з 25.10.1982 по 08.07.1993, з 10.07.1993 по 29.06.1995, з 30.06.1995 по 13.02.1996.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо відмови в зарахуванні до трудового стажу позивача стаж його роботи, оскільки в дублікаті трудової книжки містяться виправлення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки, а саме: з 01.06.1992 по 28.12.1993, з 08.09.1979 по 29.04.1980, з 25.10.1982 по 08.07.1993, з 10.07.1993 по 29.06.1995, з 30.06.1995 по 13.02.1996.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 22.02.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 20.02.2020 звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 27.02.2020 №2600-0314-8/23984, Головне управління повідомило позивача, що його загальний страховий стаж складає 20 років 03 місяці та 19 днів.

До страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.06.1992 по 28.12.1993, з 08.09.1979 по 29.04.1980, з 25.10.1982 по 08.07.1993, з 10.07.1993 по 29.06.1995, з 30.06.1995 по 13.02.1996, оскільки період роботи з 01.06.1992 по 28.12.1993 (вбачається виправлення в наказі про прийняття) та періоди з 08.09.1979 по 29.04.1980, з 25.10.1982 по 08.07.1993, з 10.07.1993 по 29.06.1995, з 30.06.1995 по 13.02.1996 (вбачається виправлення в імені на титульній сторінці дубліката трудової книжки).

Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (27 років), у призначенні пенсії за віком, згідно заяви від 20.02.2020, позивачу відмовлено.

Вважаючи протиправними діями відповідача та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити певні дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відмова відповідача, яка ґрунтується на недоведених обставинах та які є припущеннями за наявності відповідних записів у трудовій книжці, незаконно позбавляє позивача ґарантованого статтею 46 Конституції України права позивача на пенсійне забезпечення.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інсатнції помилковими та необґрунтованими, позаяк, необхідний для призначення позивачу пенсії страховий стаж є недостатнім, адже його частина є непідтвердженою через наявність у записах наданих позивачем документів виправлень/неточностей.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 2 вищезазначеного Закону, визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав законної сили з 01.01.2004.

Згідно норм ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

За змістом ч. ч.1 та 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач для призначення пенсії подав до відповідача заяву від 20.02.2020 з додатками, проте, пенсійний орган визнав, що до страхового стажу не було враховано періоди роботи з 01.06.1992 по 28.12.1993 (вбачається виправлення в наказі про прийняття) та періоди з 08.09.1979 по 29.04.1980, з 25.10.1982 по 08.07.1993, з 10.07.1993 по 29.06.1995, з 30.06.1995 по 13.02.1996, адже вбачається виправлення в імені на титульній сторінці дубліката трудової книжки.

Колегія суддів з огляду на покладені в основу відмови в призначенні позивачу пенсії підстави, вважає, що суд першої інстанції правильно виснував, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За даних обставин, відповідачем не було врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. При цьому, з дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1994, вбачається, що його видано 05.04.1994, де позивач працював за вказаний вище період, тобто за його останнім на той час місцем роботи, що відповідає Інструкції № 58 від 29.07.1993. До цього ж, вказані записи про роботу позивача містять посилання на номери наказів, а саме дублікат містить інформацію стосовно дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, а також відділ і посаду, на яку його було прийнято. Крім того, зазначено, на підставі яких наказів, позивач приймався на роботу та звільнявся.

Тож, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що записи у дублікаті трудової книжки позивача здійснено на підставі належно оформлених документів, водночас, відповідальність за внесення до трудової книжки працівника певних відомостей несе роботодавець або уповноважений ним орган за місцем останньої на той час роботи, оскільки саме ним здійснюються записи, відтак, працівник, у даному випадку, позивач, не може нести за це відповідальність та позбавлений права на пенсію (на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці).

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що трудовий стаж позивача за його дублікатом трудової книжки, мав бути врахований під час розгляду заяви позивача - позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апелянтом не наведено жодного доводу та обставини, за якими пояснюється яким саме чином наявність виправлень у титульній сторінці чи інші впливають на наявний у позивача стаж. У разі наявності сумнівів у достовірності/справжності таких записів, застосовуються відповідні заходи кримінально-правового характеру (заява до правоохоронного органу тощо).

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позовні вимоги правомірно були задоволені судом першої інстанції з підстав, досліджених та проаналізованих вище, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко