Справа № 640/22029/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС, оформлену листом від 16.06.2021 р. № 69/с/28-97-07, щодо відмови ОСОБА_1 у направленні подання та документів до Головного управління ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ у редакції від 12.01.1999 p.;

- зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС підготувати та направити до Головного управління ПФУ в м. Києві подання та документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ у редакції від 12.01.1999 p.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення норм матеріального права, тому, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 22.02.2023.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За матеріалами справи, наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 15.03.2021 p. № 60-о, позивач був звільнений з 16.03.2021 p. із займаної посади та податкової міліції ДФС.

Вислуга років, станом на 16.03.2021, складає у календарному обчисленні 21 рік 07 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - немає.

31 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив у 10-денний термін з дня одержання цієї заяви відповідно до Постанови Правління ПФУ від 30.01.2012 № 3-1, оформити всі необхідні документи та подання про призначення пенсії за вислугу років та направити ці документи до ГУ ПФУ в м. Києві.

Однак, листом від 16.06.2021 № 69/с/28-97-07, відповідач відмовив позивачу у направленні подання та супровідних документів до ГУ ПФУ для призначення пенсії позивачу, через відсутність у останнього достатньої вислуги років для призначення пенсії.

Незгода позивача з позицією відповідача зумовила його на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що суть даного спору зводиться до того, що на переконання позивача, Порядком № 3-1, взагалі не передбачено права відповідача на відмову в підготовці документів для призначення пенсії, а вислугу років для призначення пенсії слід обраховувати виходячи з норм права, які були чинним на дату прийняття позивача на службу - 09.08.1999 (20 років), а не на дату звільнення зі служби (25 років).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:

- у випадку наявності у особи права на пенсію, згідно з Законом, в уповноваженого органу дійсно відсутні підстави для відмови в підготовці й оформленні документів для подальшого призначення пенсії;

- вирішальним, в даному випадку, є саме наявність у особи права на призначення пенсії, яке (право) виходить із вислуги років, проте, позивач не набув права на пенсію в розумінні Закону;

- в розумінні п.1 Порядку № 3-1, позивач не є особою, яка має право на пенсію, згідно із Законом № 2262-XII, підстави для підготовки документів позивача для призначення пенсії згідно із Законом № 2262-XII, у відповідача були відсутні, що, в свою чергу, свідчить на користь необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими та помилковими, адже відповідач не має повноважень на вирішення питання про наявність чи відсутність у позивача права на призначення пенсії через відсутність стажу, позаяк, саме на органи ПФУ покладено вирішення даного питання. Крім того, позивач вважає висновки суду про відсутність у нього необхідного для призначення пенсії стажу помилковими, адже мають визначатися нормами закону, що діяв на момент призначення на посаду, а не виходу на пенсію.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Статтею 46 Конституції України, встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону № 2262-ХІІ.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (частина 1 статті 2 зазначеного Закону України).

Пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів висновує, що право на призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262-XII, мають, зокрема, звільнені зі служби особи начальницького складу податкової міліції, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше, незалежно від досягнутого віку.

Стаття 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Вислуга років, станом на 16.03.2021, складає у календарному обчисленні 21 рік 07 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - немає.

Надаючи правову оцінку твердженням позивача з приводу протиправності дій відповідача щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до пенсійного органу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ, у контексті висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 /далі Порядок № 3-1/, регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян".

Відповідно до пункту 1 Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно із пунктами 6-7 Порядку № 3-1, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

Для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Пунктом 12 Порядку № 3-1, визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Згідно із пунктами 14 та 17 Порядку № 3-1, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Отже, з наведеного слідує, що уповноважений структурний підрозділ щодо підготовки та подання до органу, що призначає пенсію, необхідних для призначення пенсії документів, приймає від осіб заяву про призначення пенсії та додані до неї документи згідно вимог пункту 7 Порядку № 3-1 та готує подання про призначення пенсії та всі інші необхідні документи, після чого, направляє їх до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії документами орган, що призначає пенсію (відповідне Головне управління Пенсійного фонду), розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії або про відмову в її призначенні.

Колегія суддів вважає, що, у даному випадку, уповноважений структурний підрозділ щодо підготовки та подання до органу, що призначає пенсію, необхідних для призначення пенсії документів, не має повноважень перевіряти наявність чи відсутність підстав для призначення чи відмову у призначенні пенсії за вислугу років, в тому числі перевіряти наявність необхідної вислуги для призначення пенсії за вислугу років, оскільки такі повноваження належать органу, що призначає пенсію, тобто відповідному Головному управлінню Пенсійного фонду.

При цьому, до повноважень уповноваженого структурного підрозділу належить тільки прийняття від особи заяви про призначення пенсії з додатками, підготовка подання про призначення пенсії та всіх інших необхідних документів, а також направлення їх до органу, що призначає пенсію за місцем проживання особи.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 0640/4686/18.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив оформити всі необхідні документи та оформити подання про призначення йому пенсії за вислугу року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09 квітня 1992 року і направити вказані документи до органу пенсійного фонду. Оскільки, у відповідача відсутні повноваження здійснювати перевірку наявності чи відсутності у позивача необхідної вислуги років, визначеної пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, то відповідач зобов`язаний був оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії, ознайомити з ним позивача і направити документи для призначення пенсії до Головного управління ПФУ. Таким чином, відмова відповідача, яка оформлена листом щодо оформлення позивачу подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII та направлення матеріалів для призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України є протиправною, а тому, відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив, що у випадку наявності у особи права на пенсію згідно Законом, в уповноваженого органу дійсно відсутні підстави для відмови в підготовці й оформленні документів для подальшого призначення пенсії, а вирішальним, в даному випадку, є саме наявність у особи права на призначення пенсії, яке (право) виходить із вислуги років, проте, позивач не набув права на пенсію в розумінні Закону, оскільки, у межах розгляду даного спору, слід встановити чи було дотримано відповідачем встановлений алгоритм дій по заяві особи та підготовки/направленні документів до пенсійного органу, саме який уповноважений розглядати та вирішувати наявність/відсутність підстав для призначення такій особі пенсії. Тож, питання наявності/відсутності права позивача на пенсію за пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, не має розглядатись та вирішуватись у межах даного спору, позаяк, колегією суддів встановлено, що відповідачем було порушено процедуру розгляду заяви позивача про направлення документів до пенсійного органу, при цьому, до моменту отримання пакету документів та прийняття рішення саме органом ПФУ, питання права на пенсію та достатність стажу для її призначення, лежить поза межами спірних правовідносин, тому, відповідно, суд першої інстанції безпідставно розглянув дане питання.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії, тому, отримавши заяву позивача про підготовку документів для призначення пенсії, відповідач, в межах своїх повноважень мав лише підготувати такі документи та направити їх до Головного управління ПФУ для вирішення питання про призначення/відмови у призначенні пенсії, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності необхідного для призначення пенсії знаходиться поза межами повноважень структурного підрозділу ДФС України, адже такі повноваження йдуть у розріз дискреції ПФУ та не характерні відповідачу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням норм матеріального права. Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати позивача по поданню позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2022 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС, оформлені листом від 16.06.2021 р. № 69/с/28-97-07, щодо відмови ОСОБА_1 в направленні подання та документів до Головного управління ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС підготувати та направити до Головного управління ПФУ в м. Києві подання документи необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко