Справа № 420/17177/22
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Попов В.Ф., розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання розрахувати та виплатити грошове забезпечення,

встановив:
Позивач звернувся з позовною заявою до Військової академії (м. Одеса), в якій просить:

- визнати дії Військової академії (м. Одеса), щодо встановлення, обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 10% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, протиправними;

- зобов`язати Військову академію (м. Одеса) розрахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) грошове забезпечення за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

- зобов`язати Військову академію (м.Одеса) виготовити та направити оновлену довідку про розміри додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру пенсії.

Ухвалою суду від 05.12.2022 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

15.12.2022 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, яку мотивував призовом на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Наведені у заяві обставини суд визнав поважними, 20.12.2022 року строк звернення поновив та відкрив провадження.

Разом із тим, під час підготовки справи до розгляду суд встановив, що строк позовної давності у цій справі порушений.

Так, 28.11.2022 року позивач звернувся до суду із цим позовом, предметом якого є правильність встановлення, обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 10% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також виготовлення оновленої довідки для перерахунку пенсії. Тобто предметом розгляду позивач визначив розмір надбавки за особливості проходження служби у період з 01 березня по 31 грудня 2018 року.

Позивач зазначає, що наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 04.05.2020 року № 96, позивача виключено із списків особового складу Військової академії (м. Одеса).

Як встановлено з КП Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) ОСОБА_1 наприкінці 2021 року звертався до суду щодо неналежних розрахунків по грошовому забезпеченню, зокрема щодо ненарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Наведене свідчить, що протягом 2018 року, коли спірна складова виплачувалась у розмірі 10%, та ще у 2021 році позивач був обізнаний про проведені із ним розрахунки та розміром надбавки за особливості проходження служби 10% від посадового окладу, оскільки щомісячно отримував грошове забезпечення.

З цим позовом ОСОБА_1 звернувся більше ніж через два роки.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 122 КАС України.

Так, частиною першою наведеної вище статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Спеціальними нормами, які регулюють строк звернення до суду у цьому спорі, є норми Кодексу законів про працю України.

Згідно із ст. 233 КЗпП України, серед іншого, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, Кодексом законів про працю встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зміни до КЗпП України в частині строку позовної давності внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022 р.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, перебіг строку позовної давності почався з дати набрання чинності цим законом, а саме з 19.07.2022 та закінчився 20.10.2022 року.

Виходячи із того, що позовну заяву подано 28.11.2022 року, то тримісячний строк звернення до суду позивач пропустив.

Обгрунтовуючи пропуск строку позивач посилався на його призов на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Поновлюючи строк звернення суд визнав, що позивач пропустив строк звернення до суду із поважних причин.

Однак дослідивши матеріали справи, а також інформацію з КП Діловодство спеціалізованого суду (ДСС), суд встановив, що позивач протягом 2018 року році був обізнаний про розміри нарахувань по його грошовому забезпеченню, а з дня звільнення йому було відомо про проведені із ним розрахунки при звільненні, які повністю викладені у наказі про звільнення, але в силу своєї пасивної поведінки починаючи з лютого 2018 року не виживав заходів для вирішення цього спору, як і після звільнення у 2020 році.

Суд зазначає, що попередня редакція норм КЗпП України до 19.07.2022 року не обмежувала строк звернення до суду про стягнення зарообітної плати, але у відповідності до діючих вищезазначених приписів звернення до суду обмежено трьома місяцями.

Суд зауважує, що загальним правилом обчислення строків є їх обчислення з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Тож позивач мав змогу звернутися до суду вчасно, ще до наведених у заяві обставин.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обовязком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 123, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання розрахувати та виплатити грошове забезпечення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.Ф. Попов