Справа № 240/21798/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/21798/22

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 2-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділу інспекторів прикордонної служби (тип А) Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону капітана ОСОБА_2 від 07.08.2022 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, прийняте щодо ОСОБА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 17.05.2018;

- зобов`язати Державну прикордонну службу України надати дозвіл ОСОБА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 17.05.2018 на перетин державного кордону України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з метою перетину кордону самостійно прибув у пункт пропуску "Угринів - Долгобичув", однак у його перетині йому було відмовлено, з підстав відсутності супроводу особи з відповідною 1 чи 2 групою інвалідності. Позивач вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону України, оскільки підстави для перетину кордону не залежать від обставин супроводу чи не супроводу під час такого перетину чи визначення конкретної групи інвалідності. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

14.10.2022 до суду надійшло клопотання представника Адміністрації державної прикордонної служби України про заміну неналежного відповідача у справі, яке ухвалою суду від 24.10.2022 задоволено, замінено Державну Прикордонну службу України на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, а також вирішено питання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Крім того, 19.10.2022 від Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - третя особа) надійшов до суду відзив на позов, в якому її представник звертає увагу суду, на те, що скасування рішення про відмову в перетині кордону громадян України у віковій категорії 18-60 років, у яких відсутні підстави для виїзду з України у воєнний час може призвести до підриву національної безпеки та оборони, так як вони зможуть покинути територію України, що в свою чергу послабить мобілізаційний ресурс України як воюючої з агресором держави. Наголошує, що під час правового режиму воєнного стану може бути обмежено право, передбачене статтею 33 Конституції України, а саме - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пояснює, що позивач слідував на виїзд з України без своєї дружини ОСОБА_4 , яка відповідно до довідки МСЕК знаходиться на обліку, як інвалід та не надав усіх необхідних документів на підтвердження мети перетинання державного кордону України, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення.

12.12.2022 від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (далі - відповідач, Військова частина НОМЕР_2 ) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що в ході перевірки документів було встановлено відсутність документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які звільненні від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57, а тому вважає, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії є необґрунтованими, у задоволені яких слід відмовити в повному обсязі.

Від начальника 2-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділу інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 відзив на позов до суду не надходив.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (ID - карткою) № НОМЕР_4 від 16.01.2022.

Як вбачається із довідки Служби безпеки України № Р - 149 від 03.08.2022, яка міститься в матеріалах справи, позивач перебуває на військовому обліку офіцерів запасу Служби безпеки України в Управлінні СБ України в Житомирській області з 05.10.2018 та станом на 03.08.2022 на військову службу під час мобілізації не призивався.

За відомостями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 26.02.2009 позивач є чоловіком ОСОБА_4 , яка відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 444103 з 20.03.2012 являється інвалідом 3 групи (загальне захворювання).

07.08.2022 позивач самостійно прибув у пункт пропуску через державний кордон України "Угринів-Долгобичув" з метою його перетину. Як підставу для перетину кордону громадянином України, який досяг 16-річного віку, чоловічої статі, у період дії в Україні правового режиму воєнного стану, позивач вказав про наявність у нього дружини із числа осіб з інвалідністю. На думку позивача, вказаний факт слугував підставою для внесення його до осіб, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та не обмежують його право на перетин державного кордону України.

На підтвердження заявлених обставин під час проходження паспортного контролю інспекторам Державної прикордонної служби України позивачем надані такі документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- свідоцтво про шлюб;

- нотаріально посвідчена копія довідки до акту огляду МСЕК про встановлення інвалідності дружини 3 групи інвалідності;

- довідку Управління СБ України в Житомирській області № Р-149 від 03.08.2022.

Втім, 07.08.2022 рішенням начальника 2-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону капітаном ОСОБА_2 від 07.08.2022, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України.

Зі змісту вказаного рішення видно, що воно прийняте на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022"" громадянина України тимчасово обмежено в праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державною кордону, так як позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордону, а саме: без супроводу особи з відповідною 1 чи 2 групою інвалідності.

З прийнятим рішенням позивач не погоджується, а тому звернувся до суду з метою його оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.64 Основного Закону).

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до ч.ч.1-2 статті 2 Закону №1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 3 статті 6 Закону №1710-VI, пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Частиною 1 статті 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина 2 статті 14 Закону №1710-VI).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" №3857-XII від 21.01.1994 (далі - Закон №3857-XII).

Статтею 1 Закону №3857-XII передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною 1 статті 6 Закону №3857-XII, встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

При цьому, слід зауважити, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

У свою чергу, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон №389-VIII).

Статтею 1 Закону №389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч.2 ст.1 Закону №389-VIII).

На даний момент, на території України введено указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який указами Президента України продовжено та діє на даний час.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII, встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону №389-VIII.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Статтею 23 Закону № 3543-XII передбачений перелік осіб, які відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Абз. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року (далі - Правила) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Згідно абзацу 1 пункту 2-1 Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон за наявності довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації №157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Абзацом 3 пункту 2-1 Правил передбачено, що перетин державного кордону може здійснюватися особою з інвалідністю I чи II групи - у супроводі одного або обох батьків, на утриманні яких перебуває така особа з інвалідністю, дружини /чоловіка, повнолітніх сина/ доньки, їх дружини/ чоловіка (за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність).

Разом з тим позивач як на підставу, що надає право для перетину державного кордону, посилається на пункт 2-6 Правил перетинання державного кордону України.

Водночас, згідно з пунктом 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

За змістом пункту 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне вказати, що право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації є різними за своєю правовою природою, різняться як законодавчими нормами, якими такі регулюються, та і органами, що визначають їх наявність. Тому наявність в позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не може гарантувати йому беззаперечного права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Таким чином, аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що військовозобов`язані особи, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, в тому числі, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Крім того, мають право перетину кордону особи, які військовозобов`язані, але не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та ті, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1-2 групи, супроводжуючи таких осіб, за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність.

Як свідчать матеріали справи, позивач є чоловіком особи з інвалідністю 3 групи, що у свою чергу не може слугувати підставою для звільнення від його призову на військову службу під час мобілізації та не дає позивачу законних підстав для перетину державного кордону України під час введення правового режиму воєнного стану.

Разом з тим, слід відмітити, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що слугує підставою для обмеження конституційних прав громадян України на вільне залишення території України, в тому числі і залишення території України позивачем за відсутності на те обґрунтованих підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що працівникам Державної прикордонної служби України, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається, зокрема, право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, однак у відповідача відсутнє право на надання дозволу громадянам України, які перебувають на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , на виїзд за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час, тим більше, на встановлення факту чи підлягає призову на військову службу під час мобілізації конкретний військовозобов`язаний.

Втім слід зауважити, в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач на паспортному контролі надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон, свідоцтво про шлюб та довідку до акта огляду МСЕК виданої його дружині про встановлення їй 3 групи інвалідності. Зазначені обставини визнаються сторонами, а тому суд дійшов висновку, що представником відповідача було правомірно винесено рішення про відмову в перетинанні позивачем державного кордону України.

Крім того, слід відмітити, що оскаржуване рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України, за наявності на те законних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника 2-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділу інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 22 лютого 2023 р.