Справа № 712/9539/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/9539/21 Суддя (судді) першої інстанції: Токова С.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив: скасувати постанову інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Псюрніченка М.О. серії ЕАО № 4651957 від 18.08.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова відповідачем складена лише щодо порушення вимог п.2.1. «ґ» Правил дорожнього руху України, у той же час доказів щодо притягнення його до відповідальності за вчинення інших правопорушень чи оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не надано, що відповідно виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.2.1. «ґ» Правил дорожнього руху України.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 вересня 2022 року адміністративний позов - задоволено.

Постанову серії ЕАО № 4651957 від 18 серпня 2021 року, винесену інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Псюрніченка М.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 425 грн. - скасовано.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що під час зупинки транспортного засобу позивачем не було надано полісу, що свідчить про порушення останнім пункту 2.4 Правил дорожнього руху України.

На думку апелянта, враховуючи норми статті 36 КУпАП, інспектор мав можливість притягти до адміністративної відповідальності лише за правопорушення, яке має більш сувору санкцію, зокрема за частиною першою статті 126 КУпАП, ніж за частиною шостою статті 121 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс страхування виникає лише у випадках складання відносно даного водія протоколу, відтак винесена постанова є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2021 о 23:58 год. по вул. Смілянська, 200 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки Hyundai Accent НОМЕР_1 без чинного страхового полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язково страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив вимоги п. 2.1. «ґ» Правил дорожнього руху України.

Як наслідок, 18 серпня 2021 року інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Псюрніченком М.О. відносно ОСОБА_1 складено постанову серії ЕАО № 4651957 від 18.08.2021 та притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини першої статті 126 КУпАП України за порушення вимог п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Інспектор, не порушуючи питання притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення п.2.9. «в» Правил дорожнього руху України, не мав законного права вимагати від водія для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому оскаржувана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 «в» Правил дорожнього руху).

Правилами дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:

- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт «а» пункту 2.1);

- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) (підпункт «б» пункту 2.1);

- чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (підпункт «ґ» пункту 2.1);

У свою чергу, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналогічні положення закріплені і в статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що чинним законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс для перевірки.

Частиною першою статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, зазначених в пункті 2.1 Правил дорожнього руху кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Сама по собі їх наявність не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного документа на вимогу працівників поліції.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У даному випадку на порушення позивачем вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху України відповідачем було надано відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення.

Зазначений запис з нагрудної камери поліцейського встановлює наявність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

При цьому, поліс № 11457360, на який посилається позивач як на підставу наявності у нього всіх необхідних документів, укладено на інший транспортний засіб, а саме вантажний автомобіль Iveco 35S15 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями з офіційного інтернет-ресурсу Моторного (транспортного) страхового бюро України https://policv-web.mtsbu.ua.

До того ж, згідно скріншотів з сайту https://policv-web.mtsbu.ua/ 17.08.2021 та 18.08.2021 відомості щодо укладення полісу страхування на транспортний засіб Hyundai Accent державний номерний знак НОМЕР_1 - відсутні.

Наданий позивачем до суду першої інстанції поліс № АР № 9161422, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до даного полісу вказаний у ньому транспортний засіб є автомобілем марки Hyundai Accent з державним номерним знаком НОМЕР_3 , однак відповідно до оскаржуваної постанови, на момент скоєння правопорушення позивач керував автомобілем марки Hyundai Accent саме з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Вказані обставини також не були спростовані позивачем і в суді першої інстанції.

У той же час, вирішуючи дану справу та скасовуючи спірну постанову, суд попередньої інстанції вказав, що відповідач, не порушуючи питання притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.2.9. «в» Правил дорожнього руху України, не мав законного права вимагати від позивача як водія для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, положеннями статті 53 Закону № 1961-IV передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

При цьому, положення Правила дорожнього руху не передбачають того, що страховий поліс повинен бути пред`явлений водієм лише у випадку скоєння ним будь-якого порушення Правил дорожнього руху.

Слід зазначити, що підстави зупинки поліцейським транспортного засобу наведені у статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.

Поліцейський має право вимагати від особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо зовнішні ознаки транспортного засобу дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення (пункт 6 статті 32 Закону України «Про національну поліцію»).

Поліцейський може також зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху (пункт 1 частини першої статті 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Тобто, вимогами чинного законодавства чітко визначено перелік підстав, за яких транспортний засіб підлягає зупинці.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача слугував факт порушення позивачем пункту 2.9. «в» Правил дорожнього руху України, з огляду на неосвітлений номерний знак у вечірню пору доби.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову ОСОБА_1 була лише вимога про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому обставини щодо зупинки його транспортного засобу не є предметом доказування у цій справі та не стосуються предмета позовних вимог.

У даному випадку, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання пункту 2.9. «в» Правил дорожнього руху України може не знайти свого підтвердження.

Крім того, потрібно враховувати, що на підставі частини другої статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З огляду на те, що санкція частини першої статті 126 КУпАП є більш суворіша, ніж санкція частини шостої статті 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність зокрема за керування транспортним засобом з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, тому винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності саме за статтею 126 КУпАП є законним.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною першою статті 126 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від серії ЕАО № 4651957 від 18.08.2021 підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення правомірною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першою та третьої ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є таким, що не відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 272, 276, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 вересня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук