Справа № 240/31008/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/31008/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняка М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчиниити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо несвоєчасної виплати їй матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року з врахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди;

- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року з врахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди за період з 28.12.2019 по 17.11.2022 включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не провів з Позивачем усіх розрахунків при звільненні. Виплата матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року на виконання рішення суду у справі № 240/21338/20 була здійснена 17.11.2022. Відтак, Позивач вважає, що відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 02.12.2022 було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на момент звільнення Позивач не пред`являла вимоги про неправильне нарахування матеріальної допомоги за 2016-2019 роки. Виплата таких коштів у сумі 135455,52 грн. була здійснена 17.11.2022 на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 по справі № 240/21338/20. Відповідач вважає, що розрахунок має розпочатися з дня набрання законної сили цим рішенням суду, а не з дня звільнення Позивача.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що наказом голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 2271/1 від 24.12.2019 Позивача звільнено з посади головного державного виконавця із 27 грудня 2019 року за переведенням для подальшої роботи в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 по справі № 240/21338/20 скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ухвалено нову про задоволення позовних вимог повністю.

Визнано протиправними дії Головного територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги ОСОБА_1 в липні 2016, в червні та грудні 2017, в травні та липні 2018, в серпні та вересні 2019 щодо невключення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати сум отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з матеріальної допомоги, яка виплачувалась в липні 2016, в червні та грудні 2017, в травні та липні 2018, в серпні та вересні 2019 з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди.

18.07.2022 Житомирський окружний адміністративний суд по справі № 240/21338/20 постановив ухвалу про заміну боржника у виконавчому листі № 17773 2021 р., а саме: Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області на його правонаступника - Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

17.11.2022 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконано рішення суду у справі № 240/21338/20 та проведено виплату коштів на рахунок Позивача в сумі 135455,52 грн.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений не в день звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі N761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці", середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільненні Позивача матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року з врахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди.

При визначенні способу захисту порушеного права Позивача суд враховує наступне.

Відповідно до позовних вимог, Позивач просить зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції нарахувати та виплатити їй середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 28.12.2019 по 17.11.2022 включно.

Разом з тим, наявність права Позивача на отримання вказаних коштів підтверджено судовим рішенням в адміністративній справі № 240/21338/20, яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021.

Визначені судом кошти в сумі 135455,52 грн. були виплачені Відповідачем 17.11.2022, що визнається сторонами по справі. Тобто, затримка у виплаті таких коштів на виконання судового рішення мала місце в період з 02.07.2021 по 17.11.2022.

Одночасно суд враховує, що за приписами ст.117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, з огляду на спірний характер цієї заборгованості, дії самого Позивача та Відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності Відповідача за прострочення ним належних при звільненні Позивача виплат шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 02.07.2021 по 17.11.2022 включно.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату вказаних сум матеріальної допомоги, визначених судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України, судові витрати Позивача у вигляді 992,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року з врахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди.

Зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, 29000, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати матеріальної допомоги за липень 2016 року, червень і грудень 2017 року, травень і липень 2018 року, серпень і вересень 2019 року з врахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди за період з 02.07.2021 по 17.11.2022 включно.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк