Справа № 260/3494/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2023 року м. Ужгород№ 260/3494/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю:

позивача: представник - Радь І.І.,

відповідача: представник - Гаврішко П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Рада Імре до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Рада Імре звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 12.09.2022 року Рада Імре ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12 вересня 2022 року йому було відмовлено у перетині державного кордону з посиланням на введення в Україні воєнного стану за відсутності підстав на право перетинання такого. Із зазначеним рішенням посадової особи відповідача не погоджується та вказує на те, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки самостійно виховує неповнолітню доньку, яка рішенням суду залишена проживати разом з ним, а отже має право на перетинання кордону в умовах воєнного стану.

04 жовтня 2022 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зокрема, зазначив, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану встановлено особливий режим в`їзду, виїзду та свободи пересування громадян. З огляду на зазначене головою Державної прикордонної служби України було прийнято рішення щодо заборони виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років у період здійснення в Україні заходів правового режиму воєнного стану. Законодавчими нормами передбачено право на перетинання кордону громадянам України, які самостійно виховують хоча б одну дитину віком до 18 років, однак на підтвердження такого права вони мають надати певний перелік документів. За результатами перевірки поданих позивачем для проведення паспортного контролю документів встановлено їх недостатність для пропуску такого через державний кордон України, а тому прийнято рішення про відмову у перетині такого. При цьому вважає, що незважаючи на те, що після розлучення місце проживання дитини визначено разом з батьком, однак у матері залишається обов`язок щодо виховання дитини.

01 грудня 2022 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій доводи відповідача, наведені у відзиві, вважає помилковими. Так, зазначає, що у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано роз`яснення, відповідно до яких обмеження щодо заборони виїзду за кордон не застосовуються до осіб, які самостійно виховують дитину (дітей), віком до 18 років. При цьому підтверджуючими документами такого права є, в тому числі, рішення суду про розлучення з визначенням місця проживання дитини з батьком. З огляду на зазначене вважає, що надане посадовій особі відповідача рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2022 №308/6982/22, яким місце проживання Ради Вівіен визначено разом з батьком, є належним доказом наявності права позивача на перетинання державного кордону. При цьому звернув увагу суду на те, що після введення воєнного стану позивач здійснював неодноразовий перетин державного кордону на підставі таких самих документів.

08 грудня 2022 року в судовому засіданні представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що ідентифікація осіб, як таких, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» здійснюється виключно на підставі відповідних записів, здійснених у військово-облікових документах, а саме: у військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.

Представник позивача у судовому засіданні 15 лютого 2023 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 15 лютого 2023 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 вересня 2022 року у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у пункті пропуску «Ужгород» Рада Імре пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю наступні документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини № НОМЕР_1 ;

- рішення суду №308/6982/22 від 20.07.2022.

За наслідками проведеного паспортного контролю рішенням заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (типу А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_1 від 12.09.2022 у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України Рада Імре було відмовлено.

Вказану відмову аргументовано тим, що таку особу тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 №64/20/22 «Про введення воєнного стану в Україні» за відсутності підстав на право перетинання державного кордону та не наданням документів, що підтверджують таке право.

Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує його право на вільне пересування, Рада Імре звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи правомірність оскарженого рішення, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

П. 3 вказаного вище указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543).

Положеннями ст. 2 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Відтак, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним.

Разом з тим, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації та, відповідно, на перетин кордону під час мобілізації у зв`язку з тим, що самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Відмовляючи Рада Імре у праві виїзду за кордон, посадова особа відповідача виходила з того, що подані документи є недостатніми для підтвердження права позивача на перетин кордону під час воєнного стану.

Оцінюючи правомірність спірного рішення відповідача, суд виходить з наступного.

Так, Закон №3543 передбачає можливість відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Виключний перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації наведений в ст. 23 вказаного законодавчого акту.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону №3543, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/14516/14-ц було розірвано шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_3 . При цьому їхню неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишено проживати разом з матір`ю.

В подальшому 26 травня 2022 року між Рада Імре та ОСОБА_3 було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого з моменту укладення такого батько самостійно виховуватиме дитину, а місцем проживання дитини сторони визначили місце проживання її батька.

При цьому, як вбачається з пп. 3.2.1 розділу 3 договору, мати зобов`язується бари участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків із батьком.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2022 у справі №308/6982/22, змінено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) шляхом визначення такого разом з батьком Рада Імре.

Вказані документи були подані позивачем для здійснення паспортного контролю при перетині кордону 12 вересня 2022 року в пункті пропуску «Ужгород».

Однак за результатами дослідження їх повноти та достатності для пропуску громадянина України в умовах воєнного стану для виїзду за кордон уповноважена особа органу Державної прикордонної служби дійшла висновку, що їх сукупність не підтверджує право позивача на перетин державного кордону.

Оцінюючи таке рішення відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Основними функціями Державної прикордонної служби України, згідно ст. 2 вказаного законодавчого акту, є, в тому числі, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Відповідно до ст. 3 Закон №3857, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI встановлено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила).

Відповідно до п. 2-6 Правила, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За змістом п. 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Отже, особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Проте для реалізації такого права вказана обставина повинна бути підтверджена належними доказами та документами.

Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 Положення, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

П. 9 зазначеного Положення, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.

Відповідно до п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

За приписами п.16 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, забороняти громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України; обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби.

Водночас згідно абз. 4 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, призовники і військовозобов`язані повинні не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки.

Отже, відповідно до вимог п. 16 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ч. 6 ст. 22 Закону №3857 та ч. 4 ст. 37 №2322 підставою для виїзду за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час для призовників, військовозобов`язаних та резервістів є дозвіл керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку.

Відповідно до пункту 9 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 07 грудня 2016 року №921, Генеральний штаб Збройних Сил України визначає особливості ведення військового обліку.

28 червня 2022 року Головнокомандувачем Збройних Сил України затверджено Порядок надання дозволу громадянам України, які перебувають на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на виїзд за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час.

Відповідно до вищезазначеного Порядку, дозвіл для виїзду призовникам, військовозобов`язаним та резервістам видається керівником ІНФОРМАЦІЯ_6 за місцем перебування на військовому обліку. Керівник ІНФОРМАЦІЯ_6 видає Дозвіл за заявою військовозобов`язаним та резервістам які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (крім тих, що заброньовані на період мобілізації та на воєнний час) на підставі документів, які надають право на відстрочку, на термін до одного року, але не пізніше дати закінчення права на відстрочку.

Суд зазначає, що працівникам Державної прикордонної служби України, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається, зокрема, право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, однак у відповідача відсутнє право на надання дозволу громадянам України, які перебувають на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , на виїзд за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час, тим більше, на встановлення факту чи підлягає призову на військову службу під час мобілізації конкретний військовозобов`язаний.

До такого ж висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в аналогічних правовідносинах в постанові від 22 грудня 2022 року у справі №260/2239/22.

Судом встановлено, що для проходження паспортного контролю 12 вересня 2022 року Рада Імре необхідні документи від територіального центру комплектування та соціальної підтримки не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що Рада Імре при здійсненні перетину державного кордону 12 вересня 2022 року не подав для паспортного контролю всіх необхідних документів для підтвердження наявності права перетину кордону в умовах воєнного стану, а тому відповідач правомірно відмовив у дозволі на його перетин.

Суд відхиляє посилання позивача на неодноразове здійснення перетину державного кордону після введення воєнного стану на підставі аналогічних документів, оскільки таке питання не є предметом розгляду даної справи, а тому суд не може оцінювати інші рішення посадової особи Державної прикордонної служби України без з`ясування всіх обставин та доказів.

Окрім того, суд зазначає, що оскаржене рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону, таке рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України, за наявності на те законних підстав.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Рада Імре (місце проживання: вул. Янош Арань, 37, с. Ратівці, Ужгородський район, Закарпатська область, 89433, ідентифікаційний код - ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін