Справа № 420/11315/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11315/22
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 24 жовтня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 29.07.2022 року №331821 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем протиправно, оскільки нею позивача притягнуто до відповідальності за відсутність на момент проведення перевірки документів, які мають бути в наявності у водія при здійсненні нерегулярних перевезень. Однак, ФОП ОСОБА_1 підпадає під ознаки регулярних спеціальних перевізників. До того ж, на момент перевірки, перевезення пасажирів не здійснювалось, водій їхав без пасажирів на пункт регулярних спеціальних перевезень. Крім того, позивач вказує про те, що він був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки несвоєчасно отримав повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті проти позову заперечував, мотивуючи тим, що спірне у даній справі рішення, контролюючим органом було прийнято з підстав, передбачених чинним податковим законодавством.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, виклавши більшою мірою аналогічні доводи тим, що були викладені у позовній заяві, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що позивач підпадає під ознаки регулярних спеціальних перевізників. Відтак, відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за відсутність на момент проведення перевірки документів, які мають бути в наявності при здійсненні саме нерегулярних перевезень. Також, наголошує, що спірна рейдова перевірка була проведена не під час пасажирських перевезень та не за маршрутом, а напередодні, передчасно; на момент проведення перевірки не здійснювалось перевезення пасажирів, водій мав їхати на відправний пункт регулярних спеціальних перевезень і там чекати на людей. В момент складання акту перевірки в салоні на було пасажирів. На підтвердження вказаного доводу, апелянт посилається на заявку від 01.07.2022 року замовника транспортної послуги (яка є специфікацією до договору, яка відповідає усім вимогам до неї) з яким у ФОП ОСОБА_1 укладено 03.08.2022р. договір про надання послуг з перевезення пасажирів. Наголошуючи на тому, що позивач підпадає саме під ознаки регулярних спеціальних перевізників, вказує, що у нього, як у автомобільного перевізника відповідач жодних документів не запитував, та при перевірці встановив відсутність у водія документів які й не мали бути у нього бути в наявності. До того ж, скаржник наголошує на порушенні відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме не повідомлено ФОП ОСОБА_1 про час і місце її розгляду.

Також, скаржником заявлено клопотання про розподіл судових витрат.

13.12.2022р. від відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність доводів скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, мотивуючи тим, що оскаржувану постанову прийнято з передбачених чинним законодавством підстав, та з дотриманням встановленої процедури.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.07.2022 старшим державним інспектором Вiддiлу державного нагляду (контролю) у Одеській області Сарафоновим М.В. відповідно до направлення від 11.07.022 року № 019/в на рейдову перевірку здійснено перевірку транспортного засобу марки MERCEDES-ВENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про Реєстрацію НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

За результатом перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів i вантажів автомобільним транспортом марки MERCEDES-ВENZ, державний номерний знак НОМЕР_3 складено Акт №329423 від 13.07.2022 року.

Актом №329423 від 13.07.2022 року встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, а саме здійснення перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених статтею 39 Закону № 2344-III, а саме: договору із замовником транспортних послуг та списку пасажирів.

29.07.2022 року на підставі Акту №329423, Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято постанову №331821 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено обґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за недотримання вимог закону України «Про автомобільний транспорт», внаслідок чого спірна постанова №331821 від 29.07.2022р. прийнята відповідачем правомірно та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його вірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок - № 1567).

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється в тому числі наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Документи, на підставі яких здійснюються пасажирські перевезення визначено у ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, згідно вказаної норми, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

При цьому, слід зазначити, що перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Згідно з приписами абз. 3 ч. 1 статті 60 Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не спростовано встановлені в акті рейдової перевірки порушення ст.ст. 34, 39 ЗУ Про автомобільний транспорт: перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, а саме ліцензії або копії, договір із замовником транспортних послуг, список пасажирів, також відсутня табличка із надписом нерегулярні перевезення, у тому числі порушення, відсутність за яке передбачена статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт: ч.1 абз.3 - перервезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 39 цього Закону, а саме - договір із замовником транспортних послуг, список пасажирів.

В контексті надання оцінки доводам апелянта в частині тверджень про те, що він підпадає під ознаки регулярних спеціальних перевізників, слід зазначити, що ст. 39 ЗУ Про автомобільний транспорт в тому числі визначає перелік документів, для регулярних спеціальних пасажирських перевезень як для перевізників, так і для водіїв, який детально вказано вище.

При цьому, порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами визначають Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (надалі - Правила №176).

Пунктом 46 указаних Правил передбачено, що регулярні спеціальні перевезення здійснюються на підставі договору, згідно з яким автомобільний перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку.

Під час здійснення регулярного спеціального перевезення водій повинен мати копію договору із замовником послуг та паспорт маршруту (п. 50 Правил №176).

З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, на момент перевірки транспортного засобу у водія, який здійснює регулярні перевезення мали бути визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» та Правилами №176 документи для регулярних спеціальних перевезень, зокрема схема маршруту, договір із замовником транспортних послуг, розклад руху, тощо.

Однак, виходячи зі встановлених обставин справи, ані схеми маршруту, анi розкладу руху, ані договору із замовником транспортних послуг водієм надано перевіряючому не було, що спростовує відповідні доводи скаржника про здійснення регулярних спеціальних пасажирських перевезень.

При цьому, позивач не заперечує факту ненадання водієм під час проведення перевірки транспортного засобу необхідних документів, про які зазначено у Акті перевірки.

Суд першої інстанції ґрунтовно зазначив, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на мiсцi зупинки (події) мають бути надані первинні документи.

Що стосується посилань апелянта на договір, укладений 03.08.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК ВОСТОК». про надання послуг з перевезення пасажирiв, який як зауважує скаржник, фактично являє собою договір про надання регулярних спеціальних пасажирських перевезень, апеляційний суд оцінює такі критично, оскільки такий документ на момент перевірки водієм не надавався.

Окрім того, слід зазначити, що згідно з пунктами 2.3, 3.2, 4.2 вказаного Договору, перевізник подає мікроавтобус у вказане в специфікації час і місце; замовник зобов`язується оплачувати роботу перевізника згідно умов вказаного договору; підтвердженням виконаної роботи с Акт виконаних робіт (перевезень).

Втім, як свідчать матеріали справи, ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду апелянтом ФОП ОСОБА_1 не надано відповідної специфікації відповідно до вимог п. 2.3 Договору.

Надана позивачем заявка від 01.07.2022р. на думку апеляційного суду не може бути взята до уваги замість відповідної специфікації, позаяк такою не являється.

Також, позивачем на підтвердження виконання умов Договору, не надано анi Акту виконаних робіт (перевезень), анi підтвердження факту оплати послуг.

Апеляційний суд також вважає за необхідне підкреслити, що безпосередньо сам водій ОСОБА_2 згідно відомостей Акту, не заперечував факт здійснення саме нерегулярних пасажирських перевезень, не надав жодних пояснень стосовно того, що він здійснює (має здійснити) регулярні спеціальні перевезення під час проведення перевірки відповідачем, а також як вже було зазначено вище, не надав й документів. Які мав би мати у разі здійснення ним регулярного спеціального перевезення.

Враховуючи наведені обставини, судова колегія вважає, що спірна постанова є законною та обґрунтованою, та апелянтом цього не спростовано.

Доводи скаржника про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваної постанови, що виразилось у неповідомленні ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що в свою чергу позбавило його можливості бути присутнім на засіданні, апеляційний суд також відхиляє за необґрунтованістю, адже як було вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується самими позивачем у справі, повідомлення про розгляд справи завчасно рекомендованим листом з повідомленням разом з копіями акту перевірки скеровано на адресу ФОП ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до пунктів 21, 25 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. (пункти 26, 27 Порядку №1567).

Як свідчать матеріали справи, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №329423 від 13.07.2022р.

18.07.2022р. Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області підготовлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення №21087/35/24-22 та направлено його поштою на адресу позивача: АДРЕСА_1 .

Отже відповідачем здійснено дії у відповідності до приписів чинного законодавства щодо своєчасного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи.

З огляду на наявні в матеріалах справи письмові докази, суд першої інстанції вірно зазначив, що фактично позивач лише 30.07.2022 року отримав особисто рекомендований лист, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти.

Втім, дана обставина не має жодного правового значення для надання оцінки обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови відповідача, оскільки чинним законодавством України не встановлено обов`язку відповідача перевіряти отримання позивачем листа про дату, час та місце розгляду справи, а неявка уповноваженої особи суб`єкта господарювання не є підставою для не розгляду такої справи, на що вірно звертав увагу у своєму рішенні суд першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи усе наведене вище, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про доведеність відповідачем правомірності притягнення позивача до відповідальності за недотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», внаслідок чого спірна постанова №331821 від 29.07.2022 року прийнята відповідачем законно та не підлягає скасуванню.

Апелянтом не наводяться у скарзі доводи, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини та висновки, зроблені за результатом розгляду цієї справи.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі №420/11315/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.