Справа № 240/27730/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 113040000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бент-Айрон" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Бент-Айрон" із позовом у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Житомирській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 10.08.2021 №ЖТ/2666/1315/АВ/П, винесений відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Бент-Айрон";
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 26.08.2021 №ЖИ53 ЖТ2666/1315/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
В обґрунтування позову позивач вказав, що оскаржувана постанова є протиправною та порушує права позивача, оскільки зафіксовані в акті ГУДПС у Житомирській області порушення щодо наявності трудових відносин між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за відсутності їх оформлення, не знайшли свого підтвердження, адже між вказаними особами укладено договір надання послуг, тобто дані відносини мали цивільний характер.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження .
Відповідач до суду направив відзив, у якому вказав, що у ході проведення фактичної перевірки Головним управління ДПС у Житомирській області у TOB «Бент-Айрон» встановлено порушення ч. 1 та ч. 4 ст. 24 КЗпП України, Постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», в частині, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Під час здійснення у межах повноважень фактичної перевірки виявлено порушення в частині допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу. Оскаржувана постанова була прийнята у відповідності до Порядку №509. Цей порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою ст. 265 КЗпП України та ч. 2-7 ст. 53 ЗУ «Про зайнятість населення».У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачем подано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідачем надано суду письмові заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача вказує, про правомірність винесеного припису.
Після з`ясування позиції позивача та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу про перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з акту фактичної перевірки від 10.08.2021, в ході проведення фактичної перевірки за адресою здійснення діяльності ( АДРЕСА_1 ) встановлено факт допуску до роботи 16 невідомих осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Постановою Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26.08.2021 №ЖИ 53/ЖТ2666/1315/АВ/П/ТД-ФС на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ТОВ "Бент-Айрон" накладено штраф у розмірі 360 000 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права.
Досліджуючи правомірність накладення на позивача штрафу на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, суд керується наступними мотивами.
Згідно з частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзац другий частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частина перша статті 21 Кодексу законів про працю України встановлює, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У відповідності до частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі по тексту - Порядок №509).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Таким чином, накладення штрафу на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України може мати місце зокрема за умови фактичного допуску підприємцем працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою територіального органу Держпраці акті та доведений належними доказами.
Стосовно виявлених в ході фактичної перевірки порушень, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії цивільно-правовові договори (виконавець) зобов`язувалася надавати позивачу як замовнику послуги (виконувати роботи) в обсязі, на умовах передбачених даним договором та відповідними додатками до нього, а замовник зобов`язувався приймати та оплачувати дані послуги (роботи).
Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини (у тому числі щодо надання послуг) від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.
Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Жодних передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність угоди, матеріали справи не містять, відсутні також докази визнання укладеної позивачем з виконавцем робіт цивільно-правової угоди недійсною або наявності підстав визнавати її трудовою.
Суд зауважує, що чинним законодавством України не передбачено конкретних випадків, в яких сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладалися договори цивільно-правового характеру в межах чинного законодавства України та на підставі вільного волевиявлення сторін.
Суд вважає, що відповідачем не доведено факт прийняття інших осіб на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на них правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між ними та позивачем, тобто що цивільно-правові договори, оформлені з вказаними особами містять ознаки трудового договору.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії позивача щодо укладення договорів цивільно-правового характеру не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст. 24 КЗпП України у відносинах з вказаними фізичними особами.
Водночас, в підтвердження факту допуску позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору, відповідачем надано матеріали відео-фіксації з місця проведення заходу, копії яких приєднані до матеріалів справи.
При цьому, матеріали справи, зокрема, надані відповідачем відео, не містять доказів виконання вказаних робіт з фіксацією конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку, що свідчить про відсутність трудових відносин, ознаками яких є також систематичність та тривалий характер виконання трудової функції.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що порушення, які зафіксовано актом інспекційного відвідування, підтверджується доданими відеозаписом,оскільки у акті інспекційного відвідування не зазначено, яким пристроєм здійснювалася фотофіксація, хто її здійснював, що має значення для визнання доказу належним згідно ст.74 КАС України, згідно з п. 22 Порядку № 295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акту в паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта.
Із наданих відповідачем доказів фіксування проведення інспекційного відвідування позивача не можливо точно та об`єктивно ідентифікувати осіб, які на ньому зафіксовані, а також визначити, яку конкретну роботу кожна окрема людина виконує.
Таким чином, матеріали та відео-фіксації не є належними доказами по справі, адже не відображають повної інформації щодо обставин та подій справи, а також здійснено не на сертифікований пристрій, без зазначення дати та часу подій, які на ньому зображені.
У зв`язку із відсутністю у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем законодавства про працю, суд вважає висновки акта фактичної перевірки помилковими, а накладення штрафу на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України протиправним.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії ТОВ "БенТ Айрон" щодо укладення договорів цивільно-правового характеру не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст. 24 КЗпП України у відносинах з вказаними фізичними особами.
Враховуючи зазначене вище, а також згідно з ч.2 ст.77 КАС України (в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача), колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого припису про усунення виявлених порушень від 10.08.2021 №ЖТ/2666/1315/АВ/П та відповідно в подальшому постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № від 26.08.2021 №ЖИ53 ЖТ2666/1315/АВ/П/ТД-ФС. В свою чергу судом першої інстанції не досліджено усі докази по справі, та надано не вірну аргументацію обставинам справи, що в свою чергу спричинило порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору по суті.
Отже, як припис про усунення виявлених порушень 10.08.2021 №ЖТ/2666/1315/АВ/П так і в подальшому постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.08.2021 №ЖИ53 ЖТ2666/1315/АВ/П/ТД-ФС є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями2,9,77,90,139,242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Житомирській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 10.08.2021 №ЖТ/2666/1315/АВ/П, винесений відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Бент-Айрон".
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 26.08.2021 №ЖИ53 ЖТ2666/1315/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бент-Айрон" судовий збір у сумі 7670,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова