Справа № 420/16319/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дніпровського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Саратської селищної ради Білгород-Дніпровського району Одеської області (далі - відповідач) , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області 17.06.2022 року № 949-VIII, яке полягає у відмові в затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту),

- зобов`язати Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (безоплатно) та передати у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Саратської селищної ради (колишньої Зорянської сільської ради) Білгород- Дністровського району (колишнього Саратського району) Одеської області (за межами населеного пункту).

- стягнути з Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2022 року, яке набрало законної сили 24.05.2022, по справі № 420/13141/21 частково був задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 , зобов`язано відповідача розглянути клопотання позивача вх. № М-338 від 16.04.2021 про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти передбачене статтею 118 Земельного кодексу України рішення. Виконуючи судове рішення на сесії Саратської селищної ради було прийнято інше рішення від 17.06.2022 за № 949-VШ про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га (кадастровий номер 512458110:01:001:1564) на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області (за межами населеного пункту). В рішенні ради вказано, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область Саратський район, Зорянська сільська рада (за межами населеного пункту) не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а саме наявному плану зонування с. Зоря Саратського району Одеської області, згідно з яким бажана земельна ділянка відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення. Також, в рішенні відповідач посилається на підпункт 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, згідно якого безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється під час дії воєнного стану. А згідно указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження дії воєнного стану в України", затвердженого законом № 2263 - ІХ від 22.05.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Із зазначеним рішенням відповідача позивач категорично не згодний, оскільки абз.1 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено "Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей", а отже вищевикладені обставини є підставою лише для зупинення виконання судового рішення під час дії воєнного стану, та не є підставою для відмови у затвердженні проектної документації із землеустрою. Також позивач посилається на те, що відповідно до положень ст. 118 Земельного кодексу України, на дотримання яких Одеський окружний адміністративний суд прямо вказав в рішенні по справі №420/13141/21, за наявності погодженого висновку відповідного органу виконавчої влади, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Просить стягнути моральну шкоду 40000 грн., яку своїми неправомірними діями відповідач завдав позивачеві у вигляді моральних страждань, які пов`язані тривалим розглядом простого питання, небажанням відповідача виконувати рішення суду по справі № 420/13141/21 та змусило позивача відволікатись від своїх повсякденних справ, неодноразово відвідуючи державні органі для відстоювання своїх законних справ. При законному розгляді звернення позивача, останній міг би отримати прибуток від обробітку земельної ділянки особисто, що позитивно вплинуло би на фінансову спроможність своєї багатодітної сім`ї. Адже, як зазначалось вище, земельна ділянка обробляється не зрозуміло ким, без жодних на те підстав та невідомими особами отримується від цього певний прибуток. Позивач є учасником бойових дій, має згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту», серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва.

Ухвалою від 14.11.2022 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу без виклику представників сторін.

07.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач - Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач вказує, що частиною 8 ст. 186 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погоджені та затверджені документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. 09.02.2018 Зорянська сільська рада своїм рішенням № 493-VІІ затвердила Генеральний план та план зонування с. Зоря Саратського району Одеської області, які визначають використання територій населеного пункту. 17.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого сільськогосподарського господарства . Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 653-УБД від 22.10.2020 без висновку Зорянської сільської ради щодо надання земельної ділянки у власність, заявнику був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Зорянської сільської ради Сенатського району Одеської області (за межами населеного пункту). Місце розташування земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель- адміністративно-територіальних одиниць, а саме наявному плану зонування с. Зоря Саратськогорайону Одеської області, згідно з яким бажана земельна ділянка відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення, а тому не може бути надана у користування, в тому числі для виробництва сільськогосподарської продукції, зокрема для ведення особистого селянського господарства. Також підпунктом 5 пункту. 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється під час дії воєнного стану. Заперечує проти вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки протиправних дій або рішень ним не приймалось , позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди.

Сторони скористались своїм правом на надання відповіді на відзив, заперечень проти такої відповіді та надання пояснень.

14.12.2022 до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідно до викопіювання наданого Саратською селищною радою, з генерального плану с. Зоря від 02.11.2022 межа населеного пункту нанесена червоною лінією з пунктиром, з чого вбачається, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту і жодним чином не відноситься до генерального плану забудови с. Зоря, а розробляючи генеральний план на територію за межами населеного пункту Зорянська сільська рада протиправно включила територію, яка знаходиться навіть не до її компетенції, враховуючи ст. 122 Земельного кодексу України. Позивачем було замовлено викопіювання з Державного .земельного кадастру з нанесенням земельної ділянки :01:001:1564) та межі населеного пункту с. Зоря. На викопіюванні вбачається, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Зоря. Саратська селищна рада приховала факт надання іншим громадянам, які знаходяться поруч з земельною ділянкою, що відводиться позивачу, у власність для ведення особистого селянського господарства, наприклад: на сесії 23.04.2022 затвердили проект землеустрою та передали ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер 51245811:01:001:1075 для ведення особистого селянського господарства, незважаючи не на генеральний план, ні на рішення від 23 квітня 2021 року № 258 - VIII. Заперечує доводи відповідача, що прийняття наказу Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області № 653 - УБД від 22.10.2020 за відсутності відповідного дозволу Зорянської сільської ради, є підставою у відмові в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, не підлягають погодженню і затверджуються замовниками таких проектів. Жодним нормативно - правовим актом не передбачено погодження документації із землеустрою з органом місцевого самоврядування, а тому в даному випадку сільська рада перевищує свої повноваження. Позивачем надані фото земельної ділянки, яка засіяна озимою культурою та на якій проводиться господарська діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції.

Із позицією відповідача щодо заборони безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність під час дії воєнного стану позивач категорично не згоден, оскільки абз.1 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено "Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей", а отже вищевикладені обставини є підставою лише для зупинення виконання судового рішення під час дії воєнного стану, та не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Селищна рада надала заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення, в яких зазначає, що Генеральний план населеного пункту є не тільки містобудівною документацією а й одночасно землевпорядною документацією, визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території села Зоря. Земельна ділянка, права на яку оспорює позивач, є в наявності та включена до території Генерального плану та плану зонування с. Зоря і згідно таблиці Умовних позначень Генерального плану та плану зонування с. Зоря зазначена земельна ділянка відноситься до земель ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення населеного пункту села Зоря, і у такому випадку така земельна ділянка використовується за призначенням, передбаченим Генеральним планом та планом зонування с. Зоря.

Зорянська сільська рада Саратського району Одеської області своїм рішенням від 09.02.2018 № 493-У1І "Про затвердження Генерального плану та плану зонування с. Зоря Саратського району Одеської області" затвердила Генеральний план та план зонування с. Зоря Саратського району Одеської області. В таблиці Умовних позначень зонування територій Генерального плану та плану зонування с. Зоря міститься єдина колонка з назвою "МЕЖІ" і під цією колонкою в першій строці визначені два позначення саме МЕЖ зонування території села Зоря, а саме: у колонці з назвою "Існуюче положення" таблиці Умовних позначень зонування територій червона лінія з пунктиром у Генеральному плані та плані зонування с. Зоря означає існуюче положення межі с. Зоря; у колонці з назвою "Розрахунковий період" таблиці Умовних позначень зонування територій жирна непереривна лінія зі скошеними до низу рисками рожевого кольору означає розрахунковий період межі с. Зоря, тобто зазначена непереривна лінія визначає "розширення" території с. Зоря на відміну від попередньої території с. Зоря, позначеної червоною лінією з пунктиром. Отже, вся територія, що позначена на Генеральному плані та плані зонування с. Зоря межою - жирною непереривною лінією зі скошеними до низу рисками рожевого кольору, є територією села Зоря на Генеральному плані та плані зонування с. Зоря.

Земельна ділянка, права на яку оспорює позивач, є в наявності та включена до території Генерального плану та плану зонування с. Зоря, і згідно таблиці Умовних позначень Генерального плану та плану зонування с. Зоря зазначена земельна ділянка відноситься до земель ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення населеного пункту села Зоря, а доводи позивача, з посиланням на замовлене ним викопіювання з Державного земельного кадастру з нанесенням земельної ділянки :01:001:1564), про те, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Зоря; генеральний план не відповідає наявним межам, в Державному земельному кадастрі, населеного пункту с. Зоря, є безпідставними, оскільки частина 8 статті 186 Земельного кодексу України передбачає таку підставу для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою, як невідповідність положень документації із землеустрою вимогам містобудівної документації:

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача не відповідає містобудівній документації (Генеральному плану та плану зонування с. Зоря), що є підставою для відмови позивачу у затвердженні зазначеного проекту землеустрою. Додана до пояснень від 02.01.2023 фотографія жодним чином не фіксує, що земельна ділянка на фотографії є земельною ділянкою, права на яку оспорює позивач.

Відмова Саратської селишної ради у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення Позивачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:001 1564 обумовлена: - змінами, що відбулися у законодавстві України, зокрема доповненням розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України пунктом 27, підпункт 5 якого містить положення, відповідно якого під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Розгляд даної адміністративної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2022, яке набрало законної сили 24.05.2022, по справі № 420/13141/21 частково було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , зобов`язано Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 вх. № М-338 від 16.04.2021 про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти передбачене статтею 118 Земельного кодексу України рішення.

В судовому рішенні вказано, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 16.04.2021 року, вх. № М-338 в якому просив затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (воїну АТО) розташованої на території Саратської селищної ради (колишньої Зорянської сільської ради) Б. Дністровського району (колишнього Саратського) Одеської області, розміром 2,00 га, кадастровий номер :01:001:1564 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності за межами населеного пункту с. Зоря. Згідно наявної публічної інформації, яка розміщена на сайті Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру земельна ділянка передана в комунальну власність. Листом від 12.05.2021 року № 906-02-14 Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області на № М-502 від 07.05.2021 року повідомила позивача, що на сесії Саратської селишної ради, яка відбулась 23 квітня 2021 року було прийняте рішення № 258-VIII «Про призупинення надання дозволів на розробку проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства», згідно з яким затвердження проектів землеустрою для ведення особистого селянського господарства призупинено па період проведення аудиту з використання земель сільськогосподарського призначення; після завершення аудиту земель заява позивача буде розглянута повторно.

Не погоджуючись з рішенням відповідача № 258-VIII від 23 квітня 2021 року , позивач звернувся до суду із позовом. 06.07.2022 позивач отримав належним чином завірену копію вищевказаного рішення, а також виконавчий лист по справі № 420/13141/21 від 27.06.2022, відповідно до якого зобов`язано відповідача розглянути клопотання позивача вх. №М-338 від 16.04.2021 про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти передбачене статтею 118 Земельного кодексу України рішення.

11.07.2022 позивач звернувся до відповідача з проханням виконати зобов`язання протягом десятиденного терміну, згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 по справі № 420/13141/21. 26.07.2022, не отримавши жодної відповіді, позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса з проханням прийняти до виконання виконавчий лист по справі №420/13141/21 від 27.06.2022.

29.07.2022 позивачем отримано лист від відповідача про виконання останнім зобов`язань, в тому числі згідно виконавчого листа за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2022 року по справі №420/13141/21 з доданою копією рішення сесії Саратської селищної ради від 17.06.2022 за № 949-VIII про відмову позивачеві у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га (кадастровий номер 512458110:01:001:1564) на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області (за межами населеного пункту). Виконавче провадження було закінчено у зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі до винесення постанови про відкриття провадження.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням ради, оскільки відповідно до положень ст. 118 Земельного кодексу України, на дотримання яких Одеський окружний адміністративний суд прямо вказав в рішенні по справі №420/13141/21, підстави для відмови у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не передбачені.

Розглядаючи рішення відповідача від 17.06.2022 за № 949-VIII "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер 512458110:01:001:1564 на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області (за межами населеного пункту)", позивач звертає увагу суду на те, що адреса земельної ділянки не відповідає поданому з самого початку клопотанню від 16.04.2021, де вказано "на території Саратської селищної ради (колишньої Зорянської сільської ради) Б- Дністровського району Одеської області", оскільки Зорянської сільської ради Саратського району вже не існує, бо вона була приєднана до Саратської селищної ради. Тому, навіть при прийнятті позитивного рішення відповідачем, надалі це б не дало можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, бо на час прийняття рішення такої адреси не існує.

В рішенні селищної ради від 17.06.2022 за № 949-VIII зазначено, що "місце розташування земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область Саратський район, Зорянська сільська рада (за межами населеного пункту) не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а саме наявному плану зонування с. Зоря Саратського району Одеської області, згідно з яким бажана земельна ділянка відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення". Також в оскаржуваному рішенні відповідача від 17.06.2022 за № 949-VIII про відмову у затвердженні позивачу проекту землеустрою відповідач посилається на те, що 15.10.2014 наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014" введено в дію рішення Колегії Державного агентства земельних ресурсів України № 2/1 від 14.10.2014 про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності (далі - рішення № 2/1 від 14.10.2014. Згідно з пунктом 2.1 рішення № 2/1 від 14.10.2014, під час розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності необхідно надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. В рішенні зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 654-УБД від 20.10.2020 без висновку (позиції) Зорянської сільської ради щодо надання земельної ділянки у власність, заявнику був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області за межами населеного пункту. На підставі вищезазначеного, місце розташування земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Саратський район, Зорянська сільська рада (за межами населеного пункту), не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до міжнародно-правових актів схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а саме наявному плану зонування села Зоря Саратського району Одеської області, згідно з яким бажана земельна ділянка відносяться до ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення. .

Крім того, в оскаржуваному рішенні селищна рада посилається на підпункт 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, згідно якого безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється під час дії воєнного стану та згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження дії воєнного стану в України", затвердженого законом № 2263 - ІХ від 22.05.2022 , строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Із зазначеним рішенням селищної ради позивач не згоден, оскільки позивачем виконано всі вимоги, передбачені Земельним кодексом України, які необхідні для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, було наявне позитивне рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, такий проект землеустрою був розроблений і погоджений експертом державної експертизи, земельна ділянка є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини 10 вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - за текстом - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

Відповідно до пункту "б" статті 12 ЗК України ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини десятої статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. Керуючись частиною другою статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками отримання проекту землеустрою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Ч.10. чт. 186 ЗК України передбачає, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Таким чином, для того що отримати бажану земельну ділянку особою шляхом безоплатної передачі її у власність із земель державної чи комунальної власності, необхідно пройти певні етапи для досягнення встановленої мети та визначеного законодавством порядку.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, наказом Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області № 653 - УБД від 22.10.2020 року був наданий позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області за межами населеного пункту. Посилання селищної ради на неправомірність наказу № 653-УБД не підтверджена належними доказами, не є предметом даного спору, а тому ці доводи не приймаються судом.

Проект землеустрою було розроблено та відповідно виготовлено ФОП ОСОБА_3 саме щодо земельної ділянки за кадастровим номером номер 512458110:01:001:1564, який містить висновок про погодження від 19.01.2021 експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

Згідно пояснювальної записки проекту землеустрою та інших матеріалів, які містить проект, земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення (класифікація - землі запасу, склад угідь - рілля), знаходиться за межами населеного пункту, знаходиться в межах охоронної зони навколо об`єкта енергетичної системи, та охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Вказані документи надані до позовної заяви та досліджені судом.

Щодо затвердження розробленого проекту землеустрою за бажаною земельною ділянкою, як вказує позивач, то однією з підстав відмови у такому затвердженні, є та обставина, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область Саратський район, Зорянська сільська рада (за межами населеного пункту) не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а саме наявному плану зонування с. Зоря Саратського району Одеської області, згідно з яким бажана земельна ділянка відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення.

Отже, відповідач послався на п. 7 ст. 118 ЗК України , який застосовується при відмові у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і жодним чином не стосуються затвердження преокту землеустрою.

В свою чергу ч. 8 ст. 186 ЗКУ передбачає, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Стосовно розташування земельної ділянки у ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення, суд зазначає, що відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених функціональних зон. Згідно до приписів ч. 1 та ч. 4 ст. 16 вказаного Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Так, у відповідності із ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про землеустрій" визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Відповідно до частини 2 цієї ж статті, одним із видів документації із землеустрою є проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з статтею 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Приписами ст. 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає: а) пояснювальну записку; б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); в) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) кадастровий план земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території.

Таким чином, Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. Відповідач посилається на план зонування села Зоря, стверджує, що спірна земельна ділянка розташована в ландшафтно-рекреаційній зона зелених насаджень спеціального призначення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Отже, на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення, земельна ділянка, на яку претендує позивач, вже була сформована з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Під час встановлення цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення в межах відповідних функціональних зон територій. Під час формування земельної ділянки визначення її виду цільового призначення здійснюється розробником документації із землеустрою та містобудівної документації (детального плану території та/або його планувальних рішень у складі комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади) згідно з рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення відповідної документації, наданим відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

У відповідності до ч. 3, 5 ст. 20 Земельного кодексу України категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру. Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

Відповідно до ДБН Б.1.1.-15:2012 "Склад та зміст генерального плану населеного пункту" у Генплані: відображаються існуюча та проектна межа населеного пункту (на графічних матеріалах "Генеральний план (основне креслення) ( пункт 5.5.5).

Зорянська сільська рада Саратського району Одеської області своїм рішенням від 09.02.2018 № 493-У1І "Про затвердження Генерального плану та плану зонування с. Зоря Саратського району Одеської області" затвердила Генеральний план та план зонування с. Зоря Саратського району Одеської області. В таблиці Умовних позначеннь зонування територій Генерального плану та плану зонування с. Зоря міститься колонка з назвою "МЕЖІ" і під цією колонкою в першій строці визначені два позначення саме МЕЖ зонування території села Зоря, а саме: - у колонці з назвою "Існуюче положення" таблиці Умовних позначень зонування територій червона лінія з пунктиром у Генеральному плані та плані зонування с. Зоря означає існуюче положення межі с. Зоря; - у колонці з назвою "Розрахунковий період" таблиці Умовних позначень зонування територій жирна непереривна лінія зі скошеними до низу рисками рожевого кольору означає розрахунковий період межі с. Зоря, тобто зазначена непереривна лінія визначає проектну території с. Зоря.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що на момент розгляду заяви позивача земельна ділянка знаходиться за червоною лінія з пунктиром, тобто, на проектній площі села, яка в майбутньому може мати код Класифікації видів цільового призначення земель - ландшафтно-рекреаційної зони зелених насаджень спеціального призначення. Доказів того, що станом на день прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою спірна земельна ділянка була розташована на землях ландшафтно-рекреаційної зони, немає.

На день прийняття оспорюваного рішення змін меж села Зоря не відбулось, і спірна ділянка знаходиться за межами с. Зоря. Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 10.03.2021 земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться на землях сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення особистого селянського господарстваю У висновку експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у миколаївській області ОСОБА_4 від 19.01.2021 містяться аналогічні відомості, також вказано, що на момент складання документації із землеустрою ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо того, що бажана земельна ділянка не відповідає генеральному плану та плану зонування села Зоря. Як вбачається з наданих суду доказів надане відповідачем викопіювання жодним чином не можливо ідентифікувати місце розташування земельної ділянки і те, що ділянка розташована саме в ландшафтно-рекреаційній зоні зелених насаджень спеціального призначення. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт віднесення земельної ділянки з кадастровим номером 512458110:01:01:1564 саме до категорії земель ландшафтно-рекреаційна зона, відповідачем не надано. Також відповідач не довів, що на вказаній земельній ділянці відбулася зміна цільового призначення з категорії земель сільськогосподарського призначення на та ній встановлено режим земель ландшафтно-рекреаційної зони.

Відповідно до частини третьої статті 186 Земельного кодексу України рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальної одиниці одночасно є рішенням про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці. Рішення про встановлення та зміну меж населених пунктів приймаються: - Верховною Радою України (для районів і міст) за поданням Кабінету Міністрів України (п. 29 ч. 1 ст. 85 Конституції України);- районною радою ( для сіл, селищ, які входять до складу відповідного району), за поданням цих сільських, селищних рад;- міською радою (для районів у містах), за поданням відповідних районних у містах рад. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про державний земельний кадастр", відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей. Таких доказів зміни меж села Зоря суду не надано.

Суд дійшов висновків, що рішення Саратської селищної ради Білгород- Дністровського району Одеської області 17.06.2022 року № 949-VШ, яке полягає у відмові в затверджені ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га на території Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту), прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно у зазначеній частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій чи рішень. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, захист порушених прав позивача має бути належним, обраний судом таким чином, що в повній мірі захистити встановлені порушенні права та інтереси особи, уникнути в майбутньому нових порушень та підстав для звернення до суду

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявннаявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Натомість, у цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій: розглянути проект позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності проекту землеустрою вимогам законодавства прийняти рішення про його затвердження. Згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Зобов`язання судом відповідача прийняти рішення про затвердження документації із землеустрою земельної ділянки є обгрунтованим, так як судом було встановлено у спірному рішенні відсутність таких підстав для відмови у його затверджені, які передбачені законом.

Як зазначено вище, згідно ч. 8 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації та враховуючи те, що обставин які б свідчили про наявність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не наведено та судом не встановлено в ході розгляду даної справи.

Судом встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, з огляду на відсутність передбачених законом підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою, та поведінку відповідача, яка в даному випадку, свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичної особи на землю, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій чи рішень. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявою заявника замість суб`єкта владних повноважень.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах №316/979/18 від 24 січня 2020 року та №560/1334/19 від 27.01.2021 року у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захистом порушеного права, який забезпечує позитивне вирішення питань без невиправданих зволікань є зобов`язання суб`єкта владних повноважень саме затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність.

Таким чином, неможливо застосувати іншого способу захисту, оскільки ним не буде забезпечено ефективне відновлення порушених прав позивача та не виключається повторність звернень позивача за захистом до суду з питань реалізації права на землю.

Що стосується посилань відповідача на пп. 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України, яким в редакції на час прийняття оспорюваного рішення встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, то суд дішов наступного.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено і на день розгляду справи судом. Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII.

Суд зазначає, що Закон № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність. Така заборона узгоджується із частиною другою статті 64 Конституції України, у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції. При цьому право власності на землю гарантується частиною другою статті 14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з положеннями статті 7 "Припинення та скасування воєнного стану" Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

З урахуванням положень ст. 118, 186 ЗК України суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статтей 118, 186 Земельного кодексу України в разі прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, з клопотанням про затвердження проекту землеустрою позивач звернувся ще 16.04.2021 вх. № М-337, і не прийняття рішення по суті звернення є виною саме відповідача, що підтверджено судовим рішенням по справі №420/13141/21, останній мав розглянути клопотання на черговому пленарному засіданні з дотриманням відповідного порядку та строків такого розгляду визначених ст. 118 Земельного кодексу України .

Положення вказаного Закону №2145-ХІ набрали чинності та підлягали застосуванню саме з дня набрання ним чинності з 07.04.2022, останні не містять зворотної дії в часі, та суд зауважує для відповідача, що вказаний Закон може бути застосований в тих випадках, коли існують підстави для обмеження особи у праві безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність саме під час дії воєнного стану та до оголошення його закінчення, та саме обмеження у безоплатній передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, а не як підстава для відмови у такому, оскільки підстава для такої відмови визначена ч.8 ст. 186 Земельного кодексу України. Відповідно, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у спірному рішенні на положення Закону №2145-ХІ, який в даному випадку не підлягав застосуванню під час розгляду клопотання від 16.04.2021.

Враховуючи введення воєнного стану в Україні та дію воєнного стану в Україні на час розгляду та вирішення справи, що істотно ускладнює виконання рішення суду в частині зобов`язання Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області затвердити громадянину України ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (безоплатно) та передати у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Саратської селищної ради (колишньої Зорянської сільської ради) Білгород-Дністровського району (колишнього Саратського району) Одеської області (за межами населеного пункту), суд дійшов висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду у зазначеній частині до припинення (скасування) воєнного стану, але не довше ніж до 24 січня 2024 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 40000 грн. слід зазначити таке.

Позивач стверджує, що своїми неправомірними діями відповідач завдав позивачеві моральних страждань, які пов`язані тривалим розглядом простого питання, небажанням відповідача виконувати рішення суду по справі № 420/13141/21 та змусило позивача відволікатись від своїх повсякденних справ, неодноразово відвідуючи державні органі для відстоювання своїх законних справ. Також, зазначає, що при законному розгляді звернення позивача, останній міг би отримати прибуток від обробітку земельної ділянки особисто, що позитивно вплинуло би на фінансову спроможність своєї багатодітної сім`ї. Адже, земельна ділянка обробляється не зрозуміло ким, без жодних на те підстав та невідомими особами отримується від цього певний прибуток. Вказане також обумовлено тим, що відповідач грубо порушив статті 12 (пункт 14) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту", згідно якого учасникам бойових дій надають, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва. Надання у власність земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України. Відтак, свої моральні страждання, з урахуванням упущеної вигоди за два роки, позивач оцінює у 40 000 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, встановлені у справі обставини не дають достатньо підстав для стягнення моральної шкоди. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, та в чому вона полягає, як і не зазначено мотивів, з яких позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Позивач не надав доказів на підтвердження причинного зв`язку між моральною шкодою, що на його твердження йому заподіяна, і прийнятим Саратською селищною радою рішенням про відмову від затвердження проекту землеустрою. Позивач вже заявляв вимоги про стягнення моральної шкоди в межах розгляду справи №420/13141/21, які були частково задоволені, стягнуто з Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Тому позивач повинен був відокремити яку моральну шкоду заподіяно саме прийняттям оскаржуваного рішення, а не всією попередньою неправомірною поведінкою відповідача. Щодо викладення обставин виконання виконавчого листа по справі №420/13141/21, то суд не розглядає доводи сторін, оскільки всі спірні питання щодо виконання рішення суду по справі №420/13141/21 вирішуються в порядку, передбаченому розділом ІV КАС України, Законом "Про виконавче провадження", а не в межах розгляду даної справи.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р.), відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України , у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінюючи наявні в справі докази і аргументи сторін сукупно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 246 КАС України встановлено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, зокрема, питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Саратської селищної ради Білгород- Дністровського району Одеської області 17.06.2022 року № 949-VIII про відмову в затверджені ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га на території Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області прийняти рішення, яким затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (безоплатно) та передати у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Саратської селищної ради (колишньої Зорянської сільської ради) Білгород-Дністровського району (колишнього Саратського району) Одеської області (за межами населеного пункту). Відстрочити виконання судового рішення в частині зобов`язання прийняття рішення до припинення (скасування) воєнного стану, але не довше ніж до 24 лютого 2024 року.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Хом`якова