Справа № 160/24302/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 160/24302/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Златін С.В.) в адміністративній справі №160/24302/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної державної адміністрації в частині не вжиття заходів в межах власних повноважень для забезпечення виконання Конституції України; зобов`язання Дніпропетровську обласну державну адміністрацію в межах власних повноважень вжити заходи для забезпечення виконання Конституції України, а саме виконання судових рішень вказаних у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не може тривалий час виконати рішення місцевих загальних судів, а відповідач не дивлячись на численні звернення позивача не виконує вимоги статті 119 Конституції України в частині виконання Конституції України та законів України, забезпечення законності та правопорядку, додержання права та свобод людини і громадянина.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 рок у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга.

Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Так після скасування Верховним Судом постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції, повторного автоматичного розподілу справи не відбувалось. Судом було дозволено відповідачу не реєструватись ЄСІТС, що свідчить про упередженість. Справа розглянута та винесено рішення без отримання відзиву від відповідача на позовну заяву. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, у порушення норм КАС України, що також позбавило позивача подати додаткові пояснення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів переглядаючи судове рішення доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що спір у даній справі є бездіяльність відповідача стосовно не вжиття заходів для виконання судових рішень, що набрали законної сили, а саме: від 04.09.2017 року у справі № 202/3778/17, від 05.12.2008 року у справі № 202/6695/17, від 28.02.20217 року у справі № 202/7140/16-ц, від 13.07.2016 року у справі № 202/3697/16-ц, від 24.05.2019 року у справі № 202/2283/19, від 02.02.2016 року у справі № 202/7924/15-ц, від 02.09.2021 року у справі № 202/1675/21, від 01.12.2020 року у справі № 202/6379/19, від 07.07.2015 року у справі № 202/4873/15-ц та рішення від 08.12.2014 року у справі № 202/6384/14-ц.

Також встановлено, що відповідно до вказаних вище судових рішень, Дніпропетровська обласна державна адміністрація не є позивачем, відповідачем або третьої особою з самостійними або без самостійних вимог; предметом спору у даних справах є вирішення трудового спору, всі справи розглянуті у порядку цивільного судочинства.

Також встановлено, що позивач звертався до відповідача із зверненнями про невиконання вказаних судових рішень, про злочини проти України, проти правосуддя. Отримував відповіді.

Оскільки вважає, що відповідачем не забезпечено виконання Конституції України та не вжито заходів для забезпечення виконання судових рішень, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції, враховуючи предмет та підстави позову, повноваження відповідача, визначені законодавством, відмовив у задоволенні позову.

Переглядаючи судове рішення колегія суддів доходить таких висновків.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач звертався до відповідача із зверненнями про невиконання судових рішень що набрали законної сили, а саме: від 04.09.2017 року у справі № 202/3778/17, від 05.12.2008 року у справі № 202/6695/17, від 28.02.20217 року у справі № 202/7140/16-ц, від 13.07.2016 року у справі № 202/3697/16-ц, від 24.05.2019 року у справі № 202/2283/19, від 02.02.2016 року у справі № 202/7924/15-ц, від 02.09.2021 року у справі № 202/1675/21, від 01.12.2020 року у справі № 202/6379/19, від 07.07.2015 року у справі № 202/4873/15-ц та рішення від 08.12.2014 року у справі № 202/6384/14-ц. Вказував у зверненнях зокрема, що це є злочини проти України, проти правосуддя, про корупцію.

Позивачем суду апеляційної інстанції подані копії постанов органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчих проваджень у вказаних судових рішеннях та постанов прийнятих у межах виконавчого провадження.

Проте Дніпропетровська обласна державна адміністрація у вказаних справах не є її учасником.

Предметом спору позивач у цій справі не визначив порушення відповідачем порядку розгляду звернення громадян згідно Закону України «Про звернення громадян» а вказує, що з відповіддю не погоджується, а зазначає про те, що відповідачем не забезпечено виконання Конституції України та не вжито заходів для забезпечення виконання судових рішень, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України «Про місцеві державні адміністрації».

Статтею 25 вказаного Закону встановлені повноваження в галузі забезпечення законності, правопорядку, прав і свобод громадян місцевої державної адміністрації.

До вказаних повноважень не віднесено виконання судових рішень або здійснення контролю за виконанням судових рішень, а тому колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно посилання скаржника в апеляційній скарзі, що повторного автоматичного розподілу справи не відбувалось.

Визначення складу суду встановлено ст. 31 КАС України. Стаття 37 КАС України визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляду адміністративної справи.

Порушень вказаних норм КАС України матеріали справи не містять.

Доводи позивача про те, що судом було дозволено відповідачу не реєструватись у ЄСІТС, що свідчить про упередженість, колегія суддів відхиляє, оскільки КАС України не містить норми, що б дозволяли суду зобов`язати зареєструватись учасника справи у ЄСІТС або дозволити не здійснювати таку реєстрацію та справа не містить прийняття судом рішень з таких питань.

Стосовно доводів позивача про те, що справа розглянута та винесено рішення без отримання відзиву від відповідача на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідно до приписів ст. 159 КАС України, відзив є заявою по суті справи та подання такого є правом учасника справи. Приписи ч. 6 ст. 162 КАС України передбачають розгляд справи судом за наявними матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк.

Стосовно доводів позивача про те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, у порушення норм КАС України, що також позбавило позивача подати додаткові пояснення.

Статтею 12 КАС України визначено, які справи розглядаються судом виключно в загальному позовному провадженні (ч. 4 ст. 12 КАС України), та справи незначної складності (ч. 6 ст. 12 КАС України), які розглядаються за правилами ст. 257 КАС України правилами спрощеного позовного провадження.

Категорія цієї справи не відноситься до справ визначених ч. 4 ст. 12 КАС України.

Посилання скаржника про те, що ним може бути заявлений позов до відповідача на суму , яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів відхиляє, з таких підстав.

Пункт 4 ч. 4 ст. 12 КАС України визначає, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач не оскаржує у цій справі будь-яке рішення відповідача, а тому посилання на п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України є безпідставним.

Розгляд справи судом за правилами ст. 257 КАС України правилами спрощеного позовного провадження не позбавляє учасника справи подавати суду додаткові пояснення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/24302/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.А. Олефіренко

суддя А.А. Щербак