Справа № 280/5489/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Справа № 280/5489/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни (пр. Соборний, 155/79, м. Запоріжжя, 69126), до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21036), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі первісний відповідач або третя особа), в якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії первісного відповідача щодо неврахування для обчислення страхового стажу роботи записів у трудовій книжці НОМЕР_1 при призначенні пенсії за віком позивачу періоду роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989;

зобов`язати первісного відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію за віком позивачу, зарахувавши страховий стаж роботи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , періоду роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989, з дня звернення за пенсією 24 травня 2022 року.

Ухвалою від 16.09.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

29.09.2022 засобами системи «Електронний суд» від первісного відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому первісний відповідач, крім іншого зазначив, що оскаржувані дії були вчинені спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскілки рішення про призначення позивачу пенсії та обрахунку страхового стажу позивача вчинені зазначеним органом.

19.10.2022 від представника позивача до суду надійшов уточнений позов, в якому заявник просить:

замінити первісного відповідача по справі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним відповідачем, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі належний відповідач), не закриваючи провадження у справі у відповідності до вимог ст. 48 КАС України;

визнати протиправними дії належного відповідача щодо неврахування для обчислення страхового стажу роботи записів у трудовій книжці НОМЕР_1 при призначенні пенсії за віком позивачу періоду роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989;

зобов`язати належного відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію за віком позивачу, зарахувавши страховий стаж роботи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , періоду роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989, з дня звернення за пенсією 24 травня 2022 року.

Зі змісту уточненого позову вбачається, що позивач заявляє в якості третьої особи первісного відповідача.

В обґрунтування позовних вимог до належного відповідача позивач зазначає, що 24.05.2022 він звернувся до первісного відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням належного відповідача від 01.06.2022 №86 позивачу було призначено пенсію за віком, при цьому до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи позивача з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989. Внаслідок цього рішення страховий стаж позивача змінився з 41 року 7 місяців 18 днів на 30 років 4 місяці 5 днів. Позивач вважає дії належного відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача зазначених періодів протиправними, через що просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 20.10.2022 клопотання представника позивача про заміну відповідача задоволене: замінено первісного відповідача у справі №280/5489/22 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; прийнято до розгляду уточнений позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни, до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; розгляд справи розпочато спочатку.

02.11.2022 засобами електронної пошти від належного відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому пенсійний орган навів наступні підстави для неврахування до страхового стажу позивача спірних періодів:

з 24.07.1979 по 24.08.1979 оскільки трудова діяльність позивача завірена відтиском печатки, на якій не зазначений код підприємства, що унеможливлює ідентифікацію підприємства;

з 01.09.1979 по 17.07.1980 оскільки не зазначена дата видачі атестату та повна назва навчального закладу;

з 18.07.1980 по 31.10.1980 - оскільки трудова діяльність позивача завірена відтиском печатки, на якій не зазначений код підприємства, що унеможливлює ідентифікацію підприємства;

з 24.03.1983 по 30.11.1983 - оскільки трудова діяльність позивача завірена відтиском печатки, на якій не зазначений код підприємства, що унеможливлює ідентифікацію підприємства;

з 30.11.1983 по 26.07.1984 оскільки статус слухача підготовчого відділення не відповідає статусу студента навчального закладу, а відповідно до законодавства зараховується саме період навчання, а не підготовки;

з 03.12.1985 по 01.10.1987 оскільки наказ про звільнення (24.09.1987) не співпадає з датою звільнення позивача (01.10.1987);

з 09.08.1989 по 27.03.1995 оскільки наказ про звільнення (20.03.1995) не співпадає з датою звільнення позивача (27.03.1995). Окрім того, запис №17 трудової книжки, наданої позивачем, містить дві дати (01.10.1993, 30.09.1995), що також не співпадає з датою видачі наказу про переведення (19.09.1994);

з 29.03.1995 по 31.12.1999 оскільки записи у трудовій книжці, наданій позивачем, та у вкладиші до неї не співпадають.

Зазначає, що для зарахування вищевказаного періоду необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємств, де працював позивач. Просить відмовити у задоволенні позову.

Актом канцелярії суду від 03.11.2022 встановлена відсутність додатків до відзиву, а саме: доказів надіслання відзиву іншим учасникам справи, копії рішення про призначення пенсії позивачу від 01.06.2022 №86 із розрахунками стажу.

02.11.2022 від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких третя особа зазначає, що органом що прийняв оскаржуване рішення є належний відповідач, отже, у разі скасування цього рішення належний відповідач має повторно розглянути заяву позивача та вирішити питання щодо зарахування періодів роботи позивача.

03.11.2022 від належного відповідача засобами електронної пошти до суду надійшло клопотання про зменшення витрат представника позивача на оплату правничої допомоги, в якому просить зменшити зазначені витрати з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт.

08.11.2022 від належного відповідача до суду надійшов ще один відзив, в якому він зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви позивача про призначення пенсії, не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979, з 01.09.1979 по 17.07.1980, з 18.07.1980 по 31.10.1980, з 24.03.1983 по 30.11.1983, з 30.11.1983 по 26.07.1984, з 03.12.1985 по 01.10.1987, з 09.08.1989 по 27.03.1995, з 29.03.1995 по 31.12.1999, оскільки під час прийняття рішення у Головного управління не було доступу до сканованої копії трудової книжки НОМЕР_1 у повному обсязі через технічні особливості в умовах воєнного стану. Зазначає, що страховий стаж позивача склав 30 років 4 місяці 5 днів, якого було достатньо для винесення рішення про призначення пенсії. Зазначає, що Головним управлінням вживаються всі можливі заходи для швидкого вирішення даної ситуації. Під час розгляду електронної пенсійної справи було виявлено, що на час винесення рішення про призначення пенсії 01.06.2022 не було можливості зарахувати періоди стажу, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки з технічних причин був відсутній доступ до образу документа. Для можливості зарахування зазначеного стажу необхідно було повторно долучити скановані зображення трудової книжки, про що було повідомлено позивача працівниками відділу обслуговування громадян. 07.06.2022 вже після прийняття рішення, сканкопія трудової книжки була долучена до матеріалів електронної пенсійної справи позивача, однак повідомлення про перегляд рішення до Головного управління не надходило. Зазначає, що 07.11.2022 ним було направлено третій особі лист з проханням доопрацювати електронну пенсійну справу позивача. Заперечує проти стягнення судових витрат та просить відмовити позивачу у позові.

16.11.2022 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що 24.05.2022 третьою особою від позивача було прийнято весь пакет документів для призначення пенсії та від скановано їх засобами програмного забезпечення, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з порталу Пенсійного фонду України в особовому кабінеті позивача. Зазначив, що відповідачем не надано доказів звернення до третьої особи для швидкого вирішення спірної ситуації, доказів того, що ним вживаються відповідні заходи. Наполягає а задоволенні позову.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши усі наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

28.04.2022 позивач досяг 60-річного віку.

При попередньому розрахунку страховий стаж позивача станом на 17.05.2022 було визначено у 41 рік 7 місяців 18 днів.

24.05.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

За допомогою засобів програмного забезпечення заява позивача про призначення пенсії із доданими до неї документами була направлена на розгляд до належного відповідача.

Рішенням належного відповідача від 01.06.2022 №86 позивачу було призначено пенсію за віком з 28.04.2022, при цьому до страхового стажу позивача не були зараховані періоди його роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979, з 01.09.1979 по 17.07.1980, з 18.07.1980 по 31.10.1980, з 24.03.1983 по 30.11.1983, з 30.11.1983 по 26.07.1984, з 03.12.1985 по 01.10.1987, з 09.08.1989 по 27.03.1995, з 29.03.1995 по 31.12.1999, а страховий стаж визначений у 30 років 4 місяці 5 днів.

На підставі зазначеного рішення третьою особою було здійснено перерахунок пенсії позивача за визначеним стажем роботи з 14.06.2022.

Вважаючи дії належного відповідача щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979, з 01.09.1979 по 17.07.1980, з 18.07.1980 по 31.10.1980, з 24.03.1983 по 30.11.1983, з 30.11.1983 по 26.07.1984, з 03.12.1985 по 01.10.1987, з 09.08.1989 по 27.03.1995, з 29.03.1995 по 31.12.1999 протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 25 Закону №1058 визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100% х 12, де:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

Отже, розмір страхового стажу безпосередньо впливає на розмір пенсії.

У даній справі належним відповідачем не визнаний стаж роботи позивача, набутий до набрання чинності Законом №1058, що вплинуло на визначення третьою особою розміру пенсії позивача.

Статтею 62 «Порядок підтвердження стажу роботи» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, яким до набрання чинності Законом №1058 регламентувався порядок і на умови призначення пенсії, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В обґрунтування першого відзиву відповідач зазначає про неналежне оформлення трудової книжки позивача, а в другому відзиві зазначає про технічні негаразди, через які відповідач не зміг дослідити зміст сканованої копії трудової книжки позивача.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 3.3 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Згідно із п. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону України №1058, територіальні органи Пенсійного фонду України мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що жодних запитів із проханням надати відсутні документи або повторну подачу копії трудової книжки до позивача чи будь-якої установи відповідач не надсилав.

Крім того, відповідно до п. 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

З матеріалів справи та заяв учасників справи по суті справи вбачається, що повідомлення про необхідність подання додаткових документів позивачу не надсилалось.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», пункт 128, та «Беєлер проти Італії», пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само).

З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», пункту 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, «Ґаші проти Хорватії», пункт 40, «Трґо проти Хорватії», пункт 67).

З огляду на принцип «належного урядування», належний відповідач як державний орган повинен був діяти вчасно та у належний і послідовний спосіб, аби гарантувати повне відновлення порушених прав позивача.

Станом на час розгляду справи спір між сторонами не вирішено, доказів іншого матеріали справи не містять.

Відтак, суд вважає безпідставними доводи належного відповідача про відсутність у нього можливості належним чином дослідити зміст трудової книжки позивача.

Крім того, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про стаж роботи, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.

Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція) також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису, помилки у його оформленні, не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Щодо доводів належного відповідача про те, що позивачем не оскаржується рішення від 01.06.2022 про призначення пенсії, в якому позивачу не враховано відповідний стаж роботи, суд зазначає, що з наявної в матеріалах справи копії рішення від 01.06.2022 №86 не вбачається факт відмови у призначенні позивачу пенсії або відмови у зарахуванні до страхового стажу певного періоду. Навпаки, цим рішенням позивачу призначено пенсію, проте враховано лише частину його стажу, а сам стаж роботи, врахований під час прийняття такого рішення, визначений у розрахунку стажу. При цьому рішення від 01.06.2022 №86 не містить будь-якого аргументування щодо неврахування певного стажу роботи позивача. Тому в даному випадку відсутні підстави для оскарження зазначеного рішення, мають місце саме протиправні дії належного відповідача щодо неврахування до страхового стажу певного періоду роботи позивача.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання належного відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію, з урахуванням неврахованих під час призначення пенсії за віком періодів його роботи, оскільки, як зазначено вище визначення розміру пенсії (розрахунок та виплату) здійснено у даному випадку третьою особою, а не належним відповідачем. Відповідно належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання належного відповідача врахувати періоди роботи позивача для обрахунку розміру пенсії позивача, які не були враховані при призначенні пенсії за віком, з дня призначення пенсії за віком.

Щодо інших посилань відповідача, викладених у відзивах, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд висновує, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 992,40 грн., відтак стягнення за рахунок бюджетних асигнувань належного відповідача підлягає сума сплаченого судового збору.

Крім того, матеріали справи містять документальні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до яких ним за договором №ДМ/2022 від 22.08.2022 сплачено 3000,00 грн.

Згідно наданого розрахунку суми судових витрат вартість складання позовної заяви складає 3000,00 грн., вартість складання відповіді на відзив складає 2000,00 грн.

Вартість складання та направлення до суду позовної заяви є розумною та обґрунтованою, відповідає складності справи, а отже ці витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних зі складанням відповіді на відзив, то суд звертає увагу на наступне.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18), від 30 квітня 2020 року (справа №826/4466/18), від 29 січня 2021 року (справа №808/1436/18), від 14 вересня 2022 року (справа №1.380.2019.002433) та інших.

Відповідно до п.2 ч.1ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З урахуванням вказаної норми, дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже, відповідь на відзив не є обов`язковою для даної категорії справ і витрати пов`язані з її складанням не є «неминучими».

Таким чином, у стягненні (відшкодуванні) витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних зі складанням відповіді на відзив слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни (пр. Соборний, 155/79, м. Запоріжжя, 69126), до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21036), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування для обчислення страхового стажу роботи записів у трудовій книжці НОМЕР_1 при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періоду роботи з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 , з дня призначення пенсії за віком, стаж його роботи, з 24.07.1979 по 24.08.1979; з 01.09.1979 по 17.07.1980; 18.07.1980 по 31.10.1980; 24.03.1983 по 30.11.1983; 30.11.1983 по 26.07.1984; 03.12.1985 по 01.10.1987; 09.08.1989 по 27.03.1995; 29.03.1995 по 31.12.1989, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисяча гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

У задоволенні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «23» лютого 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль