Справа № 340/2889/21
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Кропивницький Справа №340/2889/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2021 року №Ф-98128-53 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37 784,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що оскаржувана вимога сформована у зв`язку з тим, що позивач перебував на обліку в органах ДПС як фізична особа-підприємець і тому відповідач вважає, що за 2017 2019 року він мав сплатити єдиний соціальний внесок у розмірі 37 788,74 грн. Представник позивача вказала, що у період з 2017 по 2019 рік позивач не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував від неї ніякого доходу. 02.04.2021 р. зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Наголошено на тому, що у 2017 2019 роках позивач перебував у трудових відносинах з ПП «Пан Гіс» та ТОВ Промислово-торгівельна компанія «Природа», йому нараховувалася і виплачувалася заробітна плата, а також роботодавцями сплачувався за позивача єдиний соціальний внесок. Представник позивача вважає, що оскільки позивач працював і за нього роботодавцем сплачувався єдиний соціальний внесок у сумі, значно більшій, ніж мінімальна, враховуючи, що він не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував від неї доходу, у позивача не виникло зобов`язання сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як у фізичної особи-підприємця.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.38-39). Представник відповідача вказує, що згідно інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області з 22.12.2008 р. на загальній системі оподаткування. 02.04.2021 р. проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Відповідно до законодавства, ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано єдиний соціальний внесок в сумі 37 788,74 грн (2017 8 448,00 грн, 2018 9 828,72 грн, 2019 11 016,72 грн, січень, лютий, червень листопад 2020 року 8 495,30 грн). Представник відповідача наголосив на тому, що оскаржувані вимоги про сплату боргу винесена на законних підставах, а тому не підлягає скасуванню.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якій зазначено, що сам по собі факт подання чи не подання звітності самозайнятою особою не впливає на правовідносини та не покладає на позивача обов`язку подвійної сплати ЄСВ, враховуючи, що він господарську діяльність не здійснював, був найманим працівником та за нього сплачувалось ЄСВ за місцем роботи (а.с.51-52).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.33).

26.07.2021 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.58).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 р. допущено Головного управління ДПС у Кіровоградській області на правонаступника відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Кіровоградській області (а.с.59-60).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.12.2008 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, а 02.04.2021 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.14).

В обліковій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 31.01.2021 р. у розмірі 37 788,74 грн (а.с.43-46).

Так, в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 відображено нарахування недоїмки за 2017 рік - 8 448,00 грн, за 2018 рік у розмірі 9 828,72 грн, за 2019 рік у розмірі 11 016,72 грн, за 2020 рік у розмірі 8 495,30 грн (а.с.43-46).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 р. №Ф-98128-53 на суму 37 788,74 грн (а.с.8).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Окрім того, пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску визначено фізичних осіб-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз.1 п.1, п.3 ч.1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.

Суд враховує, що необхідними умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому задля досягнення зазначеної мети законодавчо встановлений обов`язок зі сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Верховний Суд зазначив, що інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 2017 року по 2020 рік включно перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельною компанією «Природа» (а.с.12) та Приватним підприємством «Пан Гіс» (а.с.13), які сплачували за нього єдиний соціальний внесок за вказаний період (а.с.11).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 р. №Ф-98128-53 на суму 37 788,74 грн, сформована органом доходів і зборів не на підставі законів України та є не обґрунтованими, оскільки не враховано усіх обставин, які мали значення для їх винесення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на п.п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З огляду на п.1 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у п.95 рішення від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України», п.80 рішення від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України», п.88 рішення від 30.03.2004 р. у справі «Меріт проти України». заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 р. у справі «East/West Aliance Limited» проти України»), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 р. у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (а.с.7) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн (а.с.20, 49).

Так, 29.04.2021 р. між Адвокатським бюро «Чорнухи Юлії» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с.18-19), відповідно до якого Виконавець зобов`язався за дорученням Клієнта надавати Клієнту послугу з надання правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції у справі за позовом Клієнта щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2021 року №Ф-98128-53 (в тому числі пов`язані з оскарженням зазначеної вимоги), а саме: консультування, підготовка процесуальних документів, представництво у суді та виконання інших повноважень, пов`язаних із представництвом Клієнта у вказаній справі.

Відповідно до п.2.1 Договору вартість послуг з надання правової допомоги у суді першої інстанції за цим договором становить: супроводження справи, консультування, складання процесуальних документів 8 000,00 гривень (вісім тисяч гривень); участь у судовому засіданні суду першої інстанції 3 000,00 гривень (три тисячі гривень); участь у судовому засіданні суду першої інстанції у режимі відеоконференції 1 500,00 гривень (одна тисяча п`ятсот гривень).

30.04.2021 р. ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Чорнухи Юлії» 4 000,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 30.04.2021 р. (а.с.20).

15.06.2021 р. ОСОБА_1 сплачено Адвокатському бюро «Чорнухи Юлії» 4 000,00 грн, що підтверджується квитанцією №5 від 15.06.2021 р. (а.с.49).

З огляду на критерії реальності витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що відображені у а договір про надання правової (правничої) допомоги від 29.04.2021 р. види наданих послуг є достовірними та необхідними, оскільки підлягали вчиненню при зверненні до суду та під час розгляду справи. Суд вважає, що заявлений представником позивача розмір правничої допомоги відповідає критерію розумності. При цьому відповідачем відповідно до приписів ч.7 ст.134 КАС України не доведено, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними в розумінні ч.5 ст.134 КАС України.

На підставі викладеного та враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для сторін, суд вважає обґрунтованими, співмірними, пов`язаними з розглядом даної справи та такими, що підтверджені належними доказами витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Зважаючи на викладене, підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у загальному розмірі 8 908,00 грн, у тому числі судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 лютого 2021 року №Ф-98128-53 про сплату боргу (недоїмки) на суму 37 788,74 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати у загальному розмірі 8 908,00 грн (вісім тисяч дев`ятсот вісім грн 00 коп.), у тому числі судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ВП , м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 24 лютого 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт