Справа № 640/18529/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року, позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.05.2019 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

27 січня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 3903, від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, залишивши резолютивну частину - без змін та задовольнити її позов з підстав порушення контролюючим органом строків прийняття податкових повідомлень - рішень у 2015 та 2016 роках та, як наслідок, звільнення останньої від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання в силу приписів п. 297.9 ст. 287 ПУ України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду судом по суті цієї справи відповідач не довів належними і достатніми документальними доказами правомірність та обґрунтованість прийнятого ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 24.05.2019 року №, позаяк відповідачем не виконано вимог ухвали суду та не надано копії податкових повідомлень-рішень від 29.07.2015 №449-17 і від 25.08.2016 №6032-1305, разом із доказами надіслання та/або вручення таких рішень позивачці (її довіреному представнику) у встановленому чинним на той час податковим законодавством порядку; витяги з інтегрованої картки платника плати за землю ОСОБА_1 за звітні періоди 2015 - 2017 років) на підтвердження дійсного виникнення у органу ДФС правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.05.2019 №, з огляду на що, зафіксовані в тексті акта камеральної перевірки від 03.04.2019 року періоди прострочення ОСОБА_1 граничного терміну сплати грошових зобов`язань, визначених їй згідно податкових повідомлень-рішень від 29.07.2015 №449-17 і від 25.08.2016 №6032-1305, а також відповідно обставини надіслання (вручення) останній органом ДФС зазначених податкових повідомлень-рішень за належною адресою документально не підтверджені.

Колегія суддів, враховуючи висновки Верховного Суду, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.04.2019 року працівником Головного управління ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка, предметом якої було питання дотримання ОСОБА_1 вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати до бюджету плати за землю (орендної плати з фізичних осіб). За результатами такої перевірки складений акт від 03.04.2019 року №844/26-15-13-05/ НОМЕР_1 (далі - акт камеральної перевірки).

Згідно тексту цього акта камеральної перевірки (з урахуванням додатку до нього) такою перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб, визначених контролюючим органом (органом ДФС) згідно податкового повідомлення-рішення від 29.07.2015 №4990-17 (форми «Ф») у сумі 976 248,25 грн. (сплату якого було прострочено на 402 календарні дні) та податкового повідомлення-рішення від 25.08.2016 №6032-1305 (форми «Ф») у сумі 200 000,00 грн. (сплату якого було прострочено на 112 календарних днів).

24.05.2019 року на підставі акта камеральної перевірки від 03.04.2019 року №844/26-15-13-05/ ГУ ДФС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за №, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» (код « 18010900») у розмірі 1 176 248,25 грн. всього на строки від 112 до 402 календарних днів, нарахувало позивачці штраф у сумі 235 249,65 грн. (що, складає 20% від загальної суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань).

Не погоджуючись із правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення податкового органу та вбачаючи підстави для скасування такого рішення, ОСОБА_1 подала скаргу до Державної фіскальної служби України. Своїм рішенням від 16.08.2019 №6930/Ш/99-99-11-05-01-25 ДФС України залишило таку скаргу платника без задоволення, а оспорюване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи винесене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Поряд з цим, нормами п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп. 54.3.3).

В розумінні норм пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України «грошовим зобов`язанням платника податків» є не лише сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання, а й сума штрафної (фінансової) санкції, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

А у випадку оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У взаємозв`язку із наведеним суд враховує зміст норм ст. 286 та 287 ПК України, якими врегульовані питання порядку обчислення та строків сплати плати за землю. Зокрема, в силу норми п. 286.5 ст. 286 цього Кодексу (у редакції чинній станом 1 січня 2017 року) нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п. 287.5 ст. 287 ПК України (у редакції чинній станом 1 січня 2017 року) податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

За загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник. Це встановлено ст. 109 ПК України, відповідно до якої податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 111 ПК України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Зокрема, згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. А саме за несвоєчасну сплату платником податків узгодженої в установленому порядку суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Так, відповідно до матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.05.2019 року № було прийняте податковим органом на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України за фактами несвоєчасної сплати позивачкою сум грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб, визначені їй органом ДФС в порядку пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, за звітні періоди 2015 і 2016 рік.

Як пояснив представник відповідача, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві були сформовані податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 15.06.2015 року № 4990-17 за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за звітний період 2015 рік на суму 976 248,26 грн. та податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 29.06.2016 №6032-1305 за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за звітний період 2016 рік на суму 1 574 689,41 грн. Податкове повідомлення-рішення від 15.06.2015 року №4990-17 було направлено платнику податків ( ОСОБА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення (номер поштового відправлення №904), та відповідно до відмітки ПАТ «Укрпошта» про причини повернення, вищезазначений лист 29.07.2015 року був повернутий поштою до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, у зв`язку з неврученням його адресату (з причини: «за закінчення встановленого строку зберігання»). Податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №6032-1305 на суму 1 574 689,41 грн. було вручено 25.08.2016 року за довіреністю гр. ОСОБА_2 (довіреність від 19.08.2016 року № 3698). Як наслідок станом на 27.09.2015 року в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 виник податковий борг у сумі 976 248,26 грн., який був погашений у 2016 та 2017 роках, та у підсумку зумовив до виникнення нової податкової заборгованості у календарній черговості.

Як вірно наголошено судом першої інстанції, ч. 1 і 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Водночас в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У такому випадку суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У контексті з наведеним суд враховує, що за змістом норм ч. 1 і 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, згідно із ч. 1 і 2 ст. 73, ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2021 року було витребувано у відповідача копії податкових повідомлень-рішень від 29.07.2015 року №449-17 і від 25.08.2016 року №6032-1305, разом із доказами надіслання та/або вручення таких рішень позивачці (її довіреному представнику) у встановленому чинним на той час податковим законодавством порядку; витяги з інтегрованої картки платника плати за землю ОСОБА_1 за звітні періоди 2015 - 2017 років) на підтвердження дійсного виникнення у органу ДФС правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.05.2019 №.

Втім таких документів контролюючим органом не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, з огляду на що, зафіксовані в тексті акта камеральної перевірки від 03.04.2019 року періоди прострочення ОСОБА_1 граничного терміну сплати грошових зобов`язань, визначених їй згідно податкових повідомлень-рішень від 29.07.2015 року №449-17 і від 25.08.2016 року №6032-1305, а також відповідно обставини надіслання (вручення) останній органом ДФС зазначених податкових повідомлень-рішень за належною адресою, - свого документального підтвердження у матеріалах справи не знайшли.

Відповідачем в апеляційній скарзі вказаного вище не спростовано, необхідних доказів не подано, апеляційна скарга містить виключно фактичний виклад обставин та цитування норм ПК України.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач в ході розгляду по суті цієї справи не довів належними і достатніми документальними доказами правомірність та обґрунтованість прийнятого ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 24.05.2019 року №.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо необхідності зміни підстав задоволення позову, з огляду на наступне.

Як наголошує ОСОБА_1 п.287.9 ст. 287 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Згідно доводів позову та відзиву на апеляційну скаргу, податкові повідомлення - рішення за 2015 та 2016 роки були сформовані та надіслані з порушеннями строків, передбачених ст. 286 ПК України на 29 та 56 днів, відповідно, що в силу приписів п. 287.9 ст. 287 ПК України звільняє ОСОБА_1 від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Втім, колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими, з огляду на те, що статтю 287 доповнено пунктом 287.9 згідно із Законом № 2245-VIII від 07.12.2017 року; із змінами, внесеними згідно із Законом № 466-IX від 16.01.2020 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а тому не можуть бути застосовані до них.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 21 лютого 2022 року.