Справа № 140/8486/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/8486/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Луцького міського центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Луцький міський центр зайнятості (далі Луцький МЦЗ, позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС України у Волинській області, орган Казначейства, відповідач) про визнання протиправними дій щодо повернення наказу Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 по справі №903/1058/21 та зобов`язання відповідача прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 по справі №903/1058/21.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Луцький МЦЗ звернувся до ГУ ДКС у Волинській області з заявою від 25.03.2022 № 406/08/22 про примусове виконання наказу Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) на користь Луцького МЦЗ 14168,35 грн виплаченої допомоги по безробіттю та 2270,00 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

За результатами розгляду заяви відповідач повернув наказ без виконання обгрунтовуючи тим, що боржник ГУ ПФУ у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області.

Позивач вважає рішення відповідача про повернення наказу без виконання (на підставі п.п.3 п.9 Порядку №845) таким, що суперечить вимогам законодавства України та судовій практиці, а відтак просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 28.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ГУ ПФУ у Волинській області (а.с.18).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.01.2023 (а.с. 26-31), відповідач проти позову заперечив повністю, зазначивши, що пункт 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845) визначає випадки, у яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу, на користь якого прийнято рішення суду. Зокрема, відповідно до пп. 3 п.9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий лист стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Заява позивача від 25.03.2022 №406/08/22 про виконання наказу Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 №903/1058/21-1 про стягнення з ГУ ПФУ у Волинській області на користь Луцького МЦЗ 14 168,35 грн заборгованості та 2 270 грн витрат по сплаті судового збору надійшла на адресу Головного управління Казначейства 01.04.2022 та зареєстрована за № 06-2974. Відповідач опрацював поданий пакет документів відповідно до вимог Порядку № 845 та вчинив такі дії: листами від 04.04.2022 №04-12-06/1794 та від 15.07.2022 №04-12-06/3624 повідомив ГУ ПФУ у Волинській області про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості, встановленої наказом. Листом від 25.07.2022 №0300-09-08/25583 боржник проінформував, що виконання вказаного виконавчого документа належить виключно до повноважень органів Державної казначейської служби України. Листом від 28.07.2022 №04-12-06/3857 Головне управління Казначейства керуючись пп. 3 п.9 Порядку № 845 повернуло наказ Господарського суду без виконання (копія листа наявна у матеріалах справи). Головне управління Казначейства вважає, що вжило всіх можливих та передбачених законодавством заходів щодо виконання вказаного вище рішення суду та жодних протиправних дій щодо повернення виконавчого документа не вчиняло.

Відповідач зазначив, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Луцький міський центр зайнятості є державним підприємством, а тому наказ не підлягає виконанню за КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Твердження позивача, шо визначальним для Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є статус боржника, необгрунтоване та не відповідає нормам цього ж Закону та Порядку №845.

Верховний суд України у постанові від 16.09.2020 у справі №344/20949/18 зазначає, що виконанню органами Казначейства підлягають виконавчі документи, боржниками по яких виступають боржники державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Коли боржник не внесений до Єдиного державного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в органах Казначейства, то Казначейство не має можливості виконати рішення суду.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 11.01.2023 представник позивача підтримала доводи позову (а.с. 38) та зазначила, що визначальним для Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є статус боржника.

Боржником за наказом Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 №903/1058/21 - є ГУ ПФУ у Волинській області, яке, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою є державним органом, на який поширюються вимоги статті 3 Закону та статті 6 Закону України «Про виконавче провадження». А відтак, рішення Господарського суду Волинської області від 22.02.2022 у справі №903/1058/21 підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Доводи Відповідача про непоширення норм Закону на спірні правовідносини з посиланням на ч.2 ст. 2 Закону, згідно якої дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності є помилковими, зважаючи на положення частини 1 цієї статті щодо гарантування виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є держаний орган (підприємство). Зазначена правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду 21.07.2021 у справі № 910/6471/19.

Щодо неможливості списання коштів з рахунків боржника за відсутності у вказаному органі державного казначейства рахунків.

Законом не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України. За відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої накази суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі №910/13057/16, 16.04.2020 у справі № 804/5950/19, 21.01.2021 у справі № 910/6471/19.

Порядок №845 не передбачає повернення виконавчого документа органом Казначейства й у тому числі при відсутності боржника відповідного рахунку чи бюджетного асигнування. Передбачено, що орган Казначейства вживає заходи для виконання рішення суду, витребує інші відомості для виконання рішення про стягнення коштів, шукає шляхи виконання рішення суду (Постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/6471/19).

Виходячи з вищевикладеного твердження відповідача щодо правомірності повернення наказу без виконання суперечить правовим позиціям висловленим у вищевказаних постановах Верховного Суду.

У запереченні щодо відповіді на відзив (а.с. 54-57) ГУ ДКС у Волинській області підтримало доводи та аргументи наведені у відзиві на позов.

Представник третьої особи на стороні відповідача у своїх поясненнях від 17.01.2023 №0300-0902-8/2742 зазначив, що виконання рішення про стягнення судових витрат з ГУ ПФУ у Волинській області належить виключно до повноважень органів Державної казначейської служби України (а.с.40-49)

Ухвалою суду від 20.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43).

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

24.01.2022 рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/1058/21-1 задоволено позов Луцького МЦЗ до ГУ ПФУ у Волинській області про стягнення 14 168,35 грн виплаченої допомоги по безробіттю та 2 270,00 грн судового збору.

07.03.2022 Господарським судом Волинської області видано наказ про примусове виконання рішення суду про стягнення з ГУ ПФУ у Волинській області на користь Луцького МЦЗ 14 168,35 грн виплаченої допомоги по безробіттю та 2270,00 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. У наказі зазначено, що стягувачем є Луцький МЦЗ (43025, м. Луцьк, вул. Ярощука, 2, ), а боржником ГУ ПФУ у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ). Наказ дійсний для пред`явлення до 23.02.2025 (а.с.5).

25.03.2022 Луцький МЦЗ звернувся до ГУ ДКС у Волинській області з заявою від 25.03.2022 № 406/08/22 про примусове виконання наказу Господарського суду Волинської області (а.с. 6).

За результатами розгляду заяви, відповідач 28.07.2022 листом №04-12-06/3857 повернув наказ Господарського суду Волинської області без виконання на підставі п.п. 3 п.9 Порядку №845. Повернення наказу обгрунтовано тим, що боржник ГУ ПФУ у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області. Вказано, що листами від 04.04.2022 №04-12-06/1794 та від 15.07.2022 №04-12-06/3624 Головне управління Казначейства повідомило ГУ ПФУ у Волинській області про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості, встановленої наказом. Листом від 25.07.2022 №0300-09-08/25583 боржник проінформував про відсутність коштів, необхідних для виконання вказаного вище рішення суду (а.с.7).

22.09.2022 позивач пред`явив наказ для виконання до відділу примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом подачі письмової заяви від 22.09.2022 № 1563/08/22 (а.с. 8).

Згідно повідомлення старшого державного виконавця Новосада О.Ю. від 17.10.2022 № 34993 наказ повернуто позивачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У повідомленні старший державний виконавець вказує на те, що відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» - рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (а.с.9).

Вважаючи, дії відповідача щодо повернення без виконання наказу Господарського суду Волинської області такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

«Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затверджений постановою Кабінету Міністрів України віл 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (пункт 3 Порядку № 845).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження (пункт 4 Порядку).

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів (пункт 5 Порядку № 845).

Згідно із пунктом 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

-заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

-оригінал виконавчого документа;

-судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

-оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку (пункт 24 Порядку № 845).

Згідно із пунктом 26 Порядку № 845:

-безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках);

-безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку за визначеним кодом економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 28 цього Порядку;

-судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів;

-безспірне списання коштів з рахунків підприємств, установ, організацій здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку коштів на рахунку;

-орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів, що обліковуються на рахунку бюджетної установи, яка здійснює централізоване обслуговування боржника, у межах відповідних бюджетних асигнувань з урахуванням положень пункту 25 цього Порядку.

Згідно із пунктом 33 Порядку № 845, у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком. Норми цього пункту не застосовуються до безспірного списання з боржника за видатками, які фінансуються з місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України, та у разі, коли стягувачами є особи, визначені у частині другій статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно із підпунктом 1 пункту 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів (пункт 48 Порядку № 845).

Оцінка суду щодо спірних правовідносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення № 215), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд міністра фінансів України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами у справі рішення Господарського суду Волинської області від 24.01.2022 у справі №903/1058/21-1, на невиконання якого позивач посилається в якості підстави заявлених вимог, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, виконавчий документ у цій справі (наказ Господарського суду Волинської області від 07.03.2022) має виконуватись органами Казначейства.

Як уже зазначалось судом, пунктом 26 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду визначаються статтею 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: 1) державний орган; 2) державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); 3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництв.

В частині 2 цієї статті зазначено, що дія вказаного Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, визначальним для даного Закону є статус боржника. У разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" з урахуванням положень статті 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи боржником за наказом Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 №903/1058/21-1 є ГУ ПФУ у Волинській області, яке, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою є державним органом, на який поширюються вимоги статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та статті 6 Закону України "Про виконавче провадження". А відтак, рішення суду від 24.01.2022 у справі №903/1058/21-1 на невиконання якого позивач посилається в якості підстави заявлених вимог підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Доводи відповідача про правомірність своїх дій з посиланням на частину 2 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суд вважає помилковими, зважаючи на положення частини 1 цієї статті щодо гарантування виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є держаний орган (підприємство).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 21.07.2021 у справі №910/6471/19, які в силу ч.5 ст. 242 КАС України враховуються судом під час вирішення даної справи.

Доводи відповідача про неможливість списання коштів з рахунків боржника за відсутності у вказаному органі державного казначейства рахунків, відкритих суд вважає помилковим.

Вирішуючи вказану справу, суд звертається до правових висновків, викладених в раніше прийнятих постановах Верховного Суду (від 25.06.2018 у справі № 910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16) стосовно того, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.

У постанові від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що за відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої накази суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними.

Повернення виконавчого документа відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку №845 у зв`язку із тим, що боржник не має відкритих рахунків в органі казначейства та не знаходиться на обслуговуванні, суд вважає помилковим, оскільки пунктом 24 Порядку № 845 визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Таким чином, за одним із двох вищевказаних критеріїв стягувачем подається до виконання виконавчий документ.

Оскільки чинне законодавство не передбачає такої самостійної та достатньої підстави як не знаходження боржника на обслуговуванні та відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства для повернення виконавчого документа, з якої наказ господарського суду було повернуто стягувачу, суд зазначає, що дії органу Казначейства щодо повернення наказу про примусове виконання рішення господарського суду є протиправними.

Таким чином, відповідач повинен вживати всіх заходів по виконанню вищевказаного рішення суду, встановлених Порядком № 845.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем комплексу дій, передбачених Порядком № 845, спрямованих на виконання рішення господарського суду.

Оскільки підстави для повернення, передбачені пунктом 9 Порядку № 845, відсутні, тому у відповідача наявний безальтернативний обов`язок виконати вказане рішення господарського суду.

Окрім того, обов`язковість судових рішень гарантується статтею 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у сукупності з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Остання у силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

У пункті 40 рішення ЄСПЛ «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19.03. 1997, заява № 18357/91, Суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищевикладені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо вимоги Луцького МЦЗ стягнути з ДКС України у Волинській області судового збору у розмірі 2481, 00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Луцький МЦЗ у розумінні п.7 ч.1 ст. 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, однак жодних витрат, що пов`язані із залученням свідків чи проведення експертиз, позивач не поніс та таких доказів суду не надав. Водночас правових підстав для стягнення на користь суб`єкта владних повноважень судових витрат зі сплати судового збору нормами КАС України не передбачено, відтак такі витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Луцькому міському центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 по справі №903/1058/21.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 07.03.2022 по справі №903/1058/21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Луцький міський центр зайнятості (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Сергія Тимошенка, 2, ).

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43005, Волинська область, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22 В, ).

Суддя Т.М. Димарчук