Справа № 240/31520/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/31520/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заробітку за затримку повного розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх сум у день звільнення його з військової служби (невиплати індексації грошового забезпечення у розмірі 42440,64 грн.);

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 21.12.2021 року по 22.11.2022 року в сумі 102987грн.

В обґрунтування позову вказано, що станом на день звільнення 01.09.2021 року Відповідачем не проведено з ним повного розрахунку, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року. Ще 18.11.2020року Позивачу була виплачена така індексація в розмірі 39930,20грн. На думку Позивача такий розрахунок індексації був здійснений невірно, але на його звернення від 21.12.2021року Відповідач відмовився добровільно здійснити відповідний перерахунок. Повний розрахунок вказаних коштів Позивач отримав лише 22.11.2022року на виконання відповідного судового рішення. Вважає такі дії протиправними і звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених соціальних прав.

Ухвалою від 09.12.2022 року було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. Зазначає, що вимоги положень ст.ст.116 і 117 КЗпП України не можуть застосовуватися на відносини щодо виконання судового рішення. При звільненні зі служби Позивачу була виплачена вся сума належного грошового забезпечення. Спірні суми індексації грошового забезпечення були виплачені Позивачу на виконання судового рішення. По цій причині, на думку Відповідача, відсутній спір та підстави для стягнення середнього заробітку.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 01.09.2021 року був виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ще під час проходження військової служби Позивач звертався із позовом до суду щодо спірної частини його грошового забезпечення у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020року у справі №240/7877/20 позов було задоволено і зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року. Вказане судове рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020року.

На виконання вказаного судового рішення 18.11.2020року, тобто ще в період проходження військової служби, Позивачу було нараховано та виплачено індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року в розмірі 39930,20грн. Вказані обставини визнаються сторонами.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з військової служби Позивач звільнився 01.09.2021року а 21.12.2021року звернувся до Відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру раніше нарахованої індексації його грошового забезпечення за той же період з 01.01.2016року по 28.02.2018року. Листом від 25.01.2022року Відповідач відмовив Позивачу у проведенні та виплаті перерахунку вказаної індексації.

Вказаний спір між цими ж сторонами став предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/4328/22. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2022року у цій же справі №240/4328/22 позов було задоволено частково і зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року із встановленням базового місяця (січень 2008року) та з врахуванням проведених виплат.

Вказане судове рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022року.

На виконання вказаного судового рішення Відповідачем перераховано індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року та 22.11.2022р. додатково Позивачу виплачено 42390,64грн. такої індексації

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за весь період затримки (з 21.12.2021 року по 22.11.2022 року) виплати такої індексації як частини його грошового забезпечення, що підлягала виплаті при звільненні.

Суд зазначає, що за змістом статті 9 Закону Закон N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку і індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Одночасно суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі N761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача з військової служби всіх сум грошового забезпечення.

При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.

Відповідно до позовних вимог Позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 21.12.2021 року по 22.11.2022 року в сумі 102987грн.

Суд частково погоджується із доводами Відповідача, що спірні кошти не можуть вважатися заробітком Позивача і вони виплачені на виконання рішення суду.

Як вже зазначалося, при звільненні Позивача з військової служби спору щодо права Позивача на додатковий перерахунок індексації його грошового забезпечення не існувало.

Наявність права Позивача на отримання індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року та 22.11.2022р. додатково в сумі 42390,64грн. встановлено лише судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2022року у справі №240/4328/22, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022року.

Визначені судом кошти в сумі 42390,64грн. були виплачені Відповідачем 22.11.2022року, що визнається сторонами по справі. Тобто затримка у виплаті таких коштів мала місце в період з 17.10.2022року по 22.11.2022року.

Одночасно суд враховує, що за приписами ст.117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З огляду на спірний характер цієї заборгованості, дії самого Позивача та Відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності Відповідача за прострочення ним належних при звільненні Позивача виплат шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 17.10.2022року по 22.11.2022року.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату вказаних сум його грошового забезпечення, визначених судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України відсутні судові витрати в даній справі для їх стягнення або відшкодування.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 28.02.2018року додатково у розмірі 42440,64 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 17.10.2022року по 22.11.2022року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк