Справа № 200/5182/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року Справа№200/5182/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - 1-й відповідач) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - 2-й відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.09.2022 року № 77, яким позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплачувати позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, починаючи з 01.09.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при призначенні позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року та періоди навчання з 01.09.1983 року по 23.06.1985 року та з 15.06.1987 року по 05.07.1990 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), заборгованість з виплати пенсії, що виникла з 01.09.2022 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 08.09.2022 року 2-м відповідачем було прийнято рішення № 77, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу.

Як вказує позивач, під час розгляду заяви від 01.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття відповідного рішення до пільгового стажу позивача за Списком № 2 не були зараховані періоди навчання з 01.09.1983 року по 23.06.1985 року, з 15.06.1987 року по 05.07.1990 року та період роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року.

Із зазначеним рішенням 2-го відповідача позивач не погоджується та вважає, що він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідачі позов не визнали, подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просять суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідачі, серед іншого, вказують на те, що оскаржуване рішення № 77 від 08.09.2022 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачами, страховий стаж позивача на момент звернення становив 32 роки 2 місяці 6 днів, пільговий стаж в установленому порядку не підтверджено.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- періоди роботи позивача згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 31.07.1990 року, оскільки вказана на першій сторінці трудової книжки дата народження - " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", не відповідає паспортним даним - "07.09.1966", а у довідці від 26.08.2022 року № 76/56-15 відсутня підстава видачі;

- період роботи позивача з 16.10.1999 року по 24.03.2000 року, оскільки запис стосовно звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки;

- періоди навчання позивача з 01.09.1983 року по 22.06.1985 року, з 16.06.1987 року по 05.07.1990 року, оскільки у довідці від 26.08.2022 року № 76/56-14 відсутня підстава видачі.

Пільговий стаж у позивача на дату звернення відсутній, оскільки пільгових довідок або рішення комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, виписок з наказів по підприємствах щодо проведення атестації робочого місця за умовами праці заявником не надавалося.

Отже, оскільки на дату звернення у позивача відсутній передбачений законодавством пільговий стаж, позивач не має права виходу на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, відповідачі також вказують на те, що після закінчення навчання позивач працював на посаді не за набутою спеціальністю "інженер-механік", а посада "майстер цеху" не відноситься до категорії пільгових.

При цьому, як зазначається відповідачами, у трудовій книжці позивача відсутні записи про наявність пільг або шкідливих і важких умов праці.

Крім того, відповідачі у відзивах на позовну заяву звертають увагу суду на відсутність документів про проведення атестації робочих місць за умовами праці, зокрема, за посадами, на яких працював позивач у спірні періоди.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5182/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3 та Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, , місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3, є органами державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.09.2022 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

08.09.2022 року за наслідками розгляду поданої позивачем заяви 2-м відповідачем було прийнято рішення № 77, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу.

Як видно з вказаного рішення, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до страхового стажу позивача не були зараховані:

- періоди роботи позивача згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 31.07.1990 року, оскільки вказана на першій сторінці трудової книжки дата народження - "06.09.1966", не відповідає паспортним даним - "07.09.1966", а у довідці від 26.08.2022 року № 76/56-15 відсутня підстава видачі;

- період роботи позивача з 16.10.1999 року по 24.03.2000 року, оскільки запис стосовно звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки;

- періоди навчання позивача з 01.09.1983 року по 22.06.1985 року, з 16.06.1987 року по 05.07.1990 року, оскільки у довідці від 26.08.2022 року № 76/56-14 відсутня підстава видачі.

За наведеним в оскаржуваному рішенні висновком, пільговий стаж у позивача на дату звернення відсутній, оскільки пільгових довідок або рішення комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, виписок з наказів щодо атестації робочого місця за умовами праці заявником не надавалося.

Про вказані обставини 1-й відповідач повідомив позивача листом від 26.10.2022 року № 15887-13972/Б-15/8-0500/22 у відповідь на його запит.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення № 77 від 08.09.2022 року, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність на дату звернення визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 29 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на даних роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, від 16.01.2003 року № 36).

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 31.07.1990 року щодо спірних періодів його навчання та роботи наявні такі записи:

- № 1: 01.09.1983 року - 23.06.1985 року - навчання у Маріупольському металургійному інституті;

- № 2: 23.06.1985 року - 15.06.1987 року - служба у лавах Радянської Армії;

- № 3: 15.06.1987 року - 05.07.1990 року - навчання у Маріупольському металургійному інституті;

- № 13: 01.08.2000 року - переведено майстром ділянки з ремонту виливниць цеху ремонту будівель, споруд та обладнання;

- № 14: 22.05.2001 року - переведено старшим майстром ділянки з ремонту виливниць цеху ремонту будівель, споруд та обладнання;

- № 15: 21.01.2002 року - переведено майстром ділянки з ремонту виливниць цеху ремонту будівель, споруд та обладнання;

- № 16: 24.07.2003 року - переведено старшим майстром ділянки з ремонту виливниць цеху ремонту будівель, споруд та обладнання;

- № 17: 01.09.2004 року - переведено майстром ділянки з ремонту виливниць відділення підготовки виробництва цеху ремонту металургійного обладнання та споруд;

- № 18: 10.12.2004 року - переведено до цеху ремонту металургійного обладнання та споруд майстром з ремонту обладнання в основних та робочих цехах відділення прокатного та конвертерного виробництва;

- № 19: 19.10.2012 року - переведено до цеху ремонту металургійного обладнання та споруд майстром з ремонту обладнання та споруд відділення прокатного та конвертерного виробництва ділянки № 5 ремонту металургійного обладнання в основних цехах;

- № 20: 01.06.2013 року - переведено до цеху ремонту металургійного обладнання майстром з ремонту обладнання (механічного) ділянки по ремонту механічного обладнання прокатного виробництва;

- № 21: 21.03.2014 року - переведено до цеху ремонту металургійного обладнання заступником начальника цеха механобладнання.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірних періодів навчання та роботи позивача, які не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачами у справі.

Період з 16.10.1999 року по 24.03.2000 року не є спірним у даній справі, у зв`язку з чим судом не оцінюються доводи відповідачів у цій частині, викладені у відзивах на позов.

На першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки позивача міститься запис про дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з паспортними даними позивача (паспорт серії НОМЕР_3 ) датою народження позивача є - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, у трудовій книжці позивача наявна помилка у даті його народження.

Суд зазначає, що наявність у трудовій книжці позивача помилки у даті народження не тягне за собою недійсність трудової книжки позивача у цілому та не впливає на зміст записів у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його навчання і роботи.

Пунктами 2.2. та 2.11. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, визначено, що до трудової книжки вносяться відомості про працівника, зокрема, дата народження, які записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 даної постанови Кабінету Міністрів України відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Суд зауважує, що згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) у період з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року підприємством ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" (), на якому працював позивач у цей період, за позивача були повністю сплачені страхові внески.

Відповідно до наявного у справі розрахунку стажу позивача (форма РС-право) період роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року був зарахований до страхового стажу позивача у повному обсязі, проте, не зарахований до його пільгового стажу.

Як вже було вказано, судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, є віднесеними до Списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, від 16.01.2003 року № 36).

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 (позиція 2040300б-23362 розділу ІІІ) майстри, старші майстри по ремонту устаткування є віднесеними до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Аналогічним чином, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (позиція 3.1б розділу ІІІ) майстри (старші майстри) з ремонту устаткування є віднесеними до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що період роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року мав бути зарахований і до пільгового стажу позивача.

Стосовно проведення атестації робочих місць за умовами праці суд вважає за необхідне зауважити на наступному.

Як уже зазначалося судом, згідно з пунктом 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При цьому відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, а також на пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення, тощо.

Водночас, атестація має проводитися у строки, передбачені пунктом 4 Порядку № 442, проте відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається виключно на керівників підприємств, установи, організації.

Отже, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не може бути покладати відповідальність за непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може бути підставою для позбавлення громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо пенсійного забезпечення на пільгових умовах.

Контроль за додержанням правил проведення атестації робочих місць за умовами праці з боку підприємств, установ та організацій покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, на органи Державної служби України з питань праці.

Правовий висновок аналогічного змісту наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а відносно осіб, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Зважаючи на це, а також приймаючи до уваги викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 05.08.2020 року у справі № 127/9289/17, від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19 правові позиції, суд приходить до висновку про те, що 2-м відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 01.09.2022 року і прийняття оскаржуваного рішення від 08.09.2022 року № 77 безпідставно не було зараховано період його роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року на ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" ().

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення від 08.09.2022 року № 77 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача періодів навчання суд зазначає наступне.

На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про народну освіту" від 28.06.1974 року № 2778-VIII (далі - Закон № 2778-VIII).

Відповідно до положень статті 55 Закону № 2778-VIII було визначено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. У вищих навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання.

Особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні, виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою (стаття 60 Закону № 2778-VIII).

Згідно з частиною 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як було встановлено судом, позивач у періоди з 01.09.1983 року по 23.06.1985 року та з 15.06.1987 року по 05.07.1990 року навчався у Маріупольському металургійному інституті (на денній формі навчання) за спеціальністю "Технологія машинобудування, металорізальні верстати і інструменти", що підтверджується записами у трудовій книжці, а також копією диплома серії НОМЕР_4 від 05.07.1990 року та довідкою від 26.08.2022 року № 76/56-14, яка видана Державним вищим навчальним закладом "Приазовський державний технічний університет" (раніше - Маріупольський металургійний інститут).

При цьому судом не приймаються до уваги наведені у відзивах на позовну заяву доводи відповідачів стосовно відсутності у довідці від 26.08.2022 року № 76/56-14 підстави її видачі як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відтак, з урахуванням вимог частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ, періоди навчання позивача з 01.09.1983 року по 23.06.1985 року та з 15.06.1987 року по 05.07.1990 року мали бути зараховані до його загального страхового стажу.

Разом із цим, оскільки позивач у спірні періоди часу навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише стосовно професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 року № 103/98-ВР), дані періоди навчання не підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 року у справі № 676/5212/17.

Суд зауважує, що позивачем не заявлялося позовних вимог щодо зарахування періодів навчання до його загального страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині зарахування періодів навчання з 01.09.1983 року по 23.06.1985 року, з 15.06.1987 року по 05.07.1990 року до пільгового стажу позивача за Списком № 2 задоволенню не підлягають.

З приводу інших, заявлених позивачем, вимог та обраного позивачем способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У позовній заяві вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії (зокрема, призначити та виплачувати пенсію, зарахувати певні періоди до пільгового стажу, сплатити заборгованість) пред`явлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тоді як останнє заяву позивача не розглядало та рішення за результатами її розгляду не приймало.

Як установлено судом з матеріалів позовної заяви та відзивів на позов, позивачем було подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 01.09.2022 року.

Згідно з абзацом 13 пункту 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 01.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 01.09.2022 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Отже, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За даних обставин пред`явлення позовних вимог у частині зобов`язання призначити та виплачувати пенсію, зарахувати певні періоди до пільгового стажу до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено фактичних і юридичних підстав, отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

Також суд зазначає, що виходячи зі змісту частини 1 статті 2 КАС України, судовому захисту підлягають ті права чи інтереси особи, які є порушеними, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому.

Резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Наразі 2-м відповідачем ще не приймалося рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та не обраховувався розмір цієї пенсії.

Таке рішення може бути прийнято, а розрахунок може бути здійснений у майбутньому на виконання даного рішення суду (після набрання ним законної сили).

Отже, на даний час відсутні обґрунтовані підстави вважати, що у випадку призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу не буде виплачена заборгованість, що виникла з моменту призначення пенсії, відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 2 КАС України, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити позивачу суму заборгованості з пенсії, яка виникла з 01.09.2022 року, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначав Верховних Суд у постановах від 26.07.2019 року у справі № 815/5485/14, від 10.09.2019 року у справі № 818/985/18, від 26.12.2019 року у справі № 810/637/18 та у інших постановах завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль легальності (тобто контроль за легітимністю прийняття рішень, вчинення дії або допущення бездіяльності).

Згідно зі статтею 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, що призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання про зарахування стажу.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 77 від 08.09.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року період його роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року на ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" ().

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На підставі відповідного клопотання ухвалою суду від 28.12.2022 року позивачу було відстрочено сплату судових витрат до винесення судового рішення у цій справі.

Судом установлено, що станом на момент прийняття даного рішення, судові витрати позивачем не сплачені.

Згідно з частиною 2 статті 133 КАС України у разі, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами згідно з судовим рішенням у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи судом становить 992,40 грн., доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимоги про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є одними взаємопов`язаними вимогами.

З огляду на кількість заявлених позивачем вимог, враховуючи часткове задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, а також приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання виплатити суму заборгованості з пенсії, до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань 2-го відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 744,30 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 77 від 08.09.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 01.09.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року період роботи з 01.08.2000 року по 20.03.2014 року на ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" ().

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, буд. 3) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) гривні 30 копійок.

Повне судове рішення складене 24 лютого 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч