Справа № 440/6877/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 р. Справа № 440/6877/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2022, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, по справі № 440/6877/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту - ГУПФУ в Полтавській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача - ОСОБА_1 на підставі заяви від 05.08.2022, довідки про виплату індексації ОСОБА_1 за період з 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ та довідки про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області, з урахуванням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням;

- зобов`язати відповідача - ГУПФ України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії позивача - ОСОБА_1 , починаючи з 05.08.2022 з урахуванням індексації грошового забезпечення на підставі заяви від 05.08.2022, довідки про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ та довідки про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області, та виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум;

- стягнути з відповідача - ГУПФ України в Полтавській області на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на протиправність відмови пенсійного органу у перерахунку призначеної йому пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення, відомості про яку зазначено у наданих позивачем довідках про виплату індексації за період з 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ, та про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області, оскільки це суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 30.09.2019 у справі № 750/9785/16-а, від 20.11.2019 у справі № 522/11257/16-а, від 17.05.2021 у справі № 552/4951/17, відповідно до якої індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, відтак має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку його пенсії, що забезпечить дотримання пенсійних прав останнього як складової конституційного права на соціальний захист. З огляду на наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення, зазначеної у вказаних довідках, вказує на існування підстав для зобов`язання відповідача перерахувати ОСОБА_1 пенсію починаючи з 05.08.2022 з урахуванням індексації грошового забезпечення на підставі заяви від 05.08.2022, вищевказаних довідок та виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року у справі № 440/6877/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням отриманої ним індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 09.01.2020 з урахуванням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 останніх місяці перед звільненням, зазначених у довідці про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленій Департаментом захисту економіки Національної поліції України, та довідці про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленій Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області, а також виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року у справі № 440/6877/22 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю, безпідставністю та незаконністю вимог позивача, з огляду на те, що нормами ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» передбачено вичерпний перелік видів грошового забезпечення, що враховуються при призначенні пенсії, зокрема, особам звільненим зі служби в поліції, які в свою чергу не містять такого виду виплати як індексація, що свідчить про неможливість врахування останньої при обчисленні пенсії позивача.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - у Національній поліції, що, як вбачається з матеріалів справи сторонами не заперечується.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 08.01.2020 №6 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) /а.с. 11/.

З 09.01.2020 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" /а.с. 31/.

Пенсійна виплата обчислена виходячи з 60% грошового забезпечення у розмірі 12217,63 грн /а.с. 31/.

З 10.02.2020 позивачу вперше встановлена друга група інвалідності безтерміново через захворювання, пов`язане з проходженням служби у поліції /а.с. 14/.

05.08.2022 позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення /а.с. 17/. До заяви позивач додав копії довідок про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ та про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області /а.с. 16, 17-зворот/.

Листом від 08.08.2022 вих. №8941-7691/М-02/8-1600/22 ГУПФ України в Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для обчислення його пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення /а.с. 18/.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії на підставі довідок про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ та про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, виходив з наявності підстав для врахування індексації грошового забезпечення при обчисленні розміру пенсії позивача. При цьому, керуючись приписами ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача, у спірних відносинах вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача з урахуванням отриманої ним індексації грошового забезпечення, зобов`язавши пенсійний орган здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 09.01.2020 (а не з 05.08.2022 року як просив позивач) з урахуванням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 останніх місяці перед звільненням, зазначених у довідці про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленій ДЗЕ НПУ та довідці про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленій ГУНП в Полтавській області, а також виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є, зокрема, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ), визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до преамбули Закону № 2262-ХІІ цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Також за приписами ст. 102 Закону України «Про національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідного окладу за посадою (для поліцейських, відряджених до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в Національній поліції, які отримували при цьому грошове забезпечення та звільнені із служби безпосередньо з посад у таких органах, установах та організаціях, - відповідних окладів, установлених за рівнозначними (аналогічними) посадами в Національній поліції), окладу/доплати за військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту - щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки/доплати за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених зі служби в Національній поліції, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 Закону № 2017-ІІІ).

Відповідно до ч. 5 ст. Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами ст. 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2262-ХІІ.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078), передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Слід зазначити, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Таким чином, незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ, яким імперативно визначено види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, а також відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовано відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям, що не передбачають віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема наведених вище Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.08.2021 у справі №240/7853/19, що згідно з приписами ст. 242 КАС України є обов`язковим для врахування судом.

Так, як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи копій довідок про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленої ДЗЕ НПУ, та про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленої ГУНП в Полтавській області (а.с. 16, 17-зворот), нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у спірний період мало постійний характер, тобто відбувалось щомісяця. Разом з цим, як слідує з наявної у матеріалах справи копії протоколу за пенсійною справою позивача (а.с. 31) індексація не була врахована пенсійним органом при обчисленні ОСОБА_1 з 09.01.2020 пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що з урахуванням наведених вище норм та правової позиції Верховного Суду свідчить про порушення відповідачем права позивача на належне пенсійне забезпечення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача з урахуванням отриманої ним індексації грошового забезпечення.

Також суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності в даному випадку виходу за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням, зазначених у довідці про виплату індексації за період 01.11.2017 по 07.05.2018, виготовленій ДЗЕ НПУ та довідці про розмір індексації з 08.05.2018 по 08.01.2020, виготовленій ГУНП в Полтавській області, а також виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум саме з 09.01.2020 (тобто з дня призначення пенсії), а не з 05.08.2022 року, як просив позивач, оскільки за змістом ч.3 ст.51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Щодо позовних вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частини 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частини 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії витягу з договору про надання правової допомоги б/н від 14.06.2022, акту про приймання-передачу наданих послуг б/н від 15.08.2022, ордеру про надання правничої допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 4000 /а.с. 19-21/.

Так, відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги б/н від 14.06.2022 клієнт доручає адвокату, який у свою чергу бере на себе зобовязання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором: у адміністративному судочинстві (перша інстанція), що включає попереднє опрацювання матеріалів, копіювання документів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, отримання для справи додаткових матеріалів, підготовка процесуальних документів по справі, складання позовної заяви про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та надання до суду, підготовка процесуальних документів по справі, складання відповідей на відзив, надання та/або направлення вказаних документів засобами поштового звязку учасникам справи та суду (п. 1.1.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору обсяг правової допомоги враховується при визначенні обгрунтованого розміру гонорару з розрахунку 500 гривень за 1 (одну) годину роботи адвоката.

Базовий розмір гонорару за супроводження справи складає: 4000 гривень, що розрахований виходячи з витраченого часу адвоката (п. 3.1.1 договору).

Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що базовий розмір гонорару, який складає 4000 грн підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до акту про прийнття-передачу виконаних робіт від 15.08.2022 року позивачу надано правову допомогу, а саме:

попереднє опрацювання матеріалів, копіювання документів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових доказів - тривалістю 2 год, вартість - 1000,00 грн (500,00 грн за одну годину роботи адвоката),

отримання для справи додаткових матеріалів (доказів), а саме у порядку ст. 40 Конситуції України складання індивідуального письмового звернення до ДЗЕ НПУ, складання індивідуального звернення до ГУ ПФУ в Полтавській області - 2 год - 1000,00 грн,

підготовка процесуальних документів по справі, складання позовної заяви про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноваажень протиправною та зобов`язання вичнити певні дії та надання до суду - 3 год - 1500,00 грн,

підготовка процесуальних документів по справі, складання відповідей на відзив, надання та/або направлення вказаних документів засобами поштового зв`язку учасникам справи та до суду - 1 год - 500,00 грн /а.с. 20/.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 1500 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок відповідача на користь ОСОБА_1 , оскільки підготовлені представником позивача процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, а також зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем адвокату.

Так, відповідно до акту про прийняття-передачу виконаних робіт від 15.08.2022 загальна вартість наданих юридичних послуг складає 4000,00 грн.

Дослідивши подані заявником докази, колегія суддів вважає, що вчинення представником позивача таких дій, як попереднє опрацювання матеріалів, копіювання документів, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових доказів, отримання для справи додаткових матеріалів (доказів), а саме у порядку ст. 40 Конситуції України складання індивідуального письмового звернення до ДЗЕ НПУ, складання індивідуального звернення до ГУ ПФУ в Полтавській області, підготовка процесуальних документів по справі, вартість яких представник позивача оцінює у 2000 грн, є складовою процесу написання адміністративного позову, а не самостійною послугою з надання правової (правничої) допомоги.

При цьому, слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення представника позивача зі зверненнями до ДЗЕ НПУ та/або до ГУ ПФУ в Полтавській області, відтак і відшкодування витрат за надання правової допомоги в цій частині є необґрунтованим.

Так само не містять матеріали справи відповіді на відзив відповідача, хоча вартість за складання такого документу адвокатом позивача включено до акту прийняття-передачі наданих послуг від 15.08.2022 (п.4) та разом з послугами з підготовки процесуальних документів та направлення їх засобами поштового зв`язку учасникам справи та суду оцінено в 500 грн.

Варто зазначити, що позовна заява з додатками була направлена до суду через систему «Електронний суд», що також виключає можливість відшкодування витрат за надання вказаних вище послуг з направлення таких документів засобами поштового зв`язку.

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, незначну складність справи, відсутність необхідності збирання доказів та подання адвокатських запитів, обсяг виконаної адвокатом роботи, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції вартості послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1500 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тобто вартості, яка визначена представником позивача за надання послуг зі складання позовної заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 по справі № 440/6877/22 в частині задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 по справі № 440/6877/22 - в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова