Справа № 520/3487/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 р. Справа № 520/3487/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М.) по справі № 520/3487/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.04.2021 №0-2035 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 930,43 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням №542/17 Харківська міська рада встановила, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється в розмірі 0 відсотків. Враховуючи, що загальна площа квартири, що належить на праві приватної власності позивачу, складає 79.7 кв.м., тобто менше ніж 85 кв.м., податок на нерухоме майно за 2020 р. має складати 0,00 грн.

З урахуванням наведеного, просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.04.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 позов задоволено.

ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рішення 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання Про місцеві податки і збори у місті Харкові від 22.02.2017 №542/17 зі змінами та доповненнями, не відповідає вимогам ПК України та повноваженням міської ради в частині встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м., що знаходяться у власності фізичних осіб у розмірі 0 відсотків.

Вказує, що нормами ПК України, який має вищу юридичну силу у порівнянні з рішенням Харківської міської ради, не передбачено зміни розміру зменшення бази об`єкта об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, визначеної пп. 266.4.1 266.4 ст. України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не розгляд клопотання відповідача про надання додаткового строку на надання відзиву на адміністративний позов, позбавлення його права на викладення заперечень та розгляд справи виключно з урахуванням доводів позивача.

Позивач не надала до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 10.03.2003 на праві приватної власності належить квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 18-19).

07.04.2021 ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення:

- №0-2035, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів нерухомості за 2020 рік у сумі 930,43 грн (а.с. 8).

Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган невірно застосував ставку податку в розмірі 1 % від розміру мінімальної заробітної плати до об`єкту нерухомості, відносно якого згідно з рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 ставка податку підлягає 0 %.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями ст. 10 Податкового кодексу України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмінні Податкового кодексу України, є місцевим податком.

Згідно з пп. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених дим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 4.4 статті 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення, податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка ( пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею - 79.7 квадратних метрів, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та технічним паспортом.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17 зі змінами та доповненнями (далі Рішення № 542/17) та яке є чинним, встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно п.п. 1 - 3 Додатку № 1 до рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних крім об`єктів, визначених п. 3 та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач, як власник житлової нерухомості загальною площею 79,7 кв.м., не має зобов`язань щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки ставка податку для належного ОСОБА_1 на праві власності об`єкту житлової нерухомості, становить 0 відсотків.

Доводи апелянта про неможливість застосування 0-ї ставки для об`єктів житлової нерухомості, оскільки така ставка протиправно встановлена Рішенням №542/17 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказане рішення є чинним, не скасовано у встановленому законом порядку, а відтак підлягає застосуванню.

Доказів зворотного відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи, що положеннями пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, Харківській міській раді делеговано право встановлення ставок та пільг з податку для об`єктів житлової нерухомості, то податок на квартиру/квартири незалежно від їх кількості, що знаходяться у місті Харкові та перебувають у власності фізичних осіб загальною площею до 85 кв. м, згідно з рішенням Харківської міської ради, оподатковуються за ставкою у розмірі 0 відсотків.

Крім того, пільга у вигляді нульової ставки податку встановлена Харківською міською радою з дотриманням вимог п. 30.2 ст.30, пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, оскільки така пільга надана з урахуванням особливостей об`єкту оподаткування та виходячи з майнового стану платників фізичних осіб, а саме, площі наявного у платників податку об`єктів нерухомого майна.

Колегія суддів зазначає, що податкова пільга, визначена п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України та податкова пільга, встановлена Рішенням №542/17, є різними за своєю природою, а відтак підлягають застосуванню послідовно.

Пільга, визначена п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору для квартири на 60 кв. м.

Так, площа квартири, по якій відповідачем здійснено нарахування податку, складає 79.7 кв.м.

Таким чином, база оподаткування у випадку позивача, з урахуванням зменшення бази оподаткування, визначеної п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, складає 19.7 кв.м.

Пільга, встановлена Рішенням №542/17 для фізичних осіб встановлює зменшену ставку оподаткування - 0 % для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м, що перебувають у власності фізичних осіб.

Таким чином, до бази оподаткування, визначеної з урахуванням пільги, передбаченої п. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, застосовується ставка податку 0 %, якщо така база не перевищує 85 кв. м.

Посилання апелянта на пп. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПК України, згідно якого не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки Рішенням №542/17 не встановлювалися індивідуальні пільгові ставки податку для окремих фізичних осіб, та такі особи в індивідуальному порядку від сплати податку не звільнялись.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем всупереч приписам чинного законодавства застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 %, що свідчить про неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо не розгляду клопотання ГУ ДПС в Харківській області про надання додаткового строку на надання відзиву на адміністративний позов.

Проте, оцінюючи вплив наведених апелянтом процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції на прийняте рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом першої інстанції процесуальні порушення не вплинули на правильність ухваленого ним рішення, то підстави для скасування такого рішення відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 по справі № 520/3487/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова