Справа № 140/7668/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/7668/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Міністерства оборони України (також Міноборони, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленого протоколом об`єднаної житлової комісії від 21 жовтня 2022 року №13, про скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 та про необхідність нового розподілу квартири АДРЕСА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 жовтня 2022 року №254агд «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 жовтня 2022 року №13»; зобов`язання Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання, та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень, квартиру для постійного проживання за нормами жилої площі в Україні відповідно до вимог статті 47 Житлового кодексу України із числа 37 квартир, наданих для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м; стягнення з ВОТЦК та СП коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн (а.с.134-155 том 1).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 25 жовтня 1995 року перебуває на квартирному обліку (загальна черга військової частини НОМЕР_1 ), а 31 серпня 1998 року його включено до списку осіб, які користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень для постійного проживання.

Рішенням об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02 серпня 2022 року №7 позивачу надано для постійного проживання двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м на склад сім`ї із трьох осіб, хоч склад його сім`ї становить п`ятеро осіб він, двоє синів 1980 та 1986 років народження, двоє його онуків 2011 та 2012 року народження, які зареєстровані за його місцем реєстрації та постійно проживають і ведуть разом із ним спільне господарство. Заяву про внесення змін до складу сім`ї для квартирного обліку об`єднана житлова ІНФОРМАЦІЯ_3 проігнорувала та вдруге прийняла рішення про надання ОСОБА_1 у складі сім`ї з трьох осіб вищевказаної квартири для постійного проживання як військовослужбовцю, який потребує поліпшення житлових умов та користується правом на позачергове отримання житлових приміщень (пункт 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9).

Однак згодом позивачу стало відомо, що рішенням об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (протокол від 21 жовтня 2022 року №13) скасовано пункт 2.2.2.1 рішення згідно з протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання (квартири АДРЕСА_1 ) та визначено необхідність провести новий розподіл цієї квартири. Таке рішення мотивоване рекомендацією Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України (далі Комісія з контролю), викладеної у протоколі від 07 жовтня 2022 року №91, щодо підставності надання житла для постійного проживання з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), відповідно до якого військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Позивач зауважив, що обмеження щодо надання військовослужбовцям жилих приміщень для постійного проживання або грошової компенсації один раз протягом усього часу проходження військової служби внесено Законом України від 24 червня 2004 року №1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01 січня 2005 року. На момент проходження позивачем військової служби таке обмеження було відсутнє у Законі та не може бути застосоване до нього, тим більше, що він не використав право на безоплатну приватизацію житла.

Позивач наголосив, що при прийнятті рішень про взяття його на квартирний облік і включення до загального списку та до списку на отримання житла позачергово відповідними комісіями перевірялись документи облікової справи і жодних порушень при постановці його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов, виявлено не було, зокрема, й не встановлено, що право на безоплатну приватизацію житла він використав.

ОСОБА_1 вважає, що при прийнятті рішень відповідачі застосовують неоднакове тлумачення положень статті 12 Закону №2011-XII при вирішенні питання про надання житла військовослужбовцям та до одних застосовує норми ретроспективно, а щодо інших ні.

ОСОБА_1 вказав, що йому було завдано моральної шкоди, що є наслідком моральних страждань, приниження честі та гідності, погіршення його здоров`я та здоров`я членів сім`ї, порушення нормальних життєвих зв`язків та укладу життя, стосунків з оточуючими людьми, яку він оцінює у розмірі 100000,00 грн.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленого протоколом від 21 жовтня 2022 року №13 та затвердженого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 жовтня 2022 року №254агд, в частині скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання та про новий розподіл квартири АДРЕСА_1 (а.с.110-112 том 1).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.227-228 том 1).

Відповідач 1 у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.25-39 том 2). В обґрунтування цієї позиції вказав, що відповідно до пункту 4.2.1 протоколу житлової комісії Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №10, затвердженим наказом начальника Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №41, розподілено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 для ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою надання старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох осіб. На підставі наказу начальника Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №41 рішенням об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленим протоколом від 08 вересня 2022 року №9 та затвердженим наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08 вересня 2022 року №227агд, зазначену квартиру надано ОСОБА_1 . Об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 було зібрано документи облікової (квартирної) справи позивача, яку надіслано до квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) міста Володимир-Волинський. Поряд з тим листом начальника КЕВ міста Володимир-Волинський від 13 вересня 2022 року №22/1459 було повідомлено про недоліки облікової справи: відповідно до довідки Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (КЕУ) Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) від 23 вересня 2009 року №068059 позивач не здав житлове приміщення у АДРЕСА_2 , яку залишив дружині ОСОБА_2 . Про ці недоліки доведено позивачу з проханням усунути їх в найкоротші терміни. Посадовими особами КЕВ міста Володимир-Волинський облікову (квартирну) справу позивача було надіслано на розгляд Комісії з контролю.

19 жовтня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов протокол Комісії з контролю від 07 жовтня 2022 року №91 щодо перевірки дотримання вимог законодавства при розподілі житла у Луцькому гарнізоні та матеріали стосовно надання житла для постійного проживання ОСОБА_1 повернуто «на доопрацювання» для розгляду питання про правомірність розподілу житла з урахуванням статті 12 Закону №2011-XII. Це стало підставою для перегляду пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 стосовно надання житла для постійного проживання позивачу. З метою дотримання положень законодавства, враховуючи рекомендації, зазначені в пункті 17 протоколу засідання Комісії з контролю від 07 жовтня 2022 року №91, члени житлової комісії вирішили скасувати пункт 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 стосовно надання житла для постійного проживання ОСОБА_1 та повідомити житлову комісію Луцького гарнізону про необхідність проведення нового розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Крім того, об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано запит до Самбірської КЕЧ та до Львівської КЕЧ з метою отримання інформації, чи здав ОСОБА_1 житлове приміщення у АДРЕСА_3 , а також запит до Ківерцівського ТВБВ №10002/059 філії Волинського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про надання інформації щодо реалізації ОСОБА_1 та членами його сім`ї права на безоплатну приватизацію житла.

Відповідач 1 зауважив, що облікова (квартирна) справа позивача знаходиться на доопрацюванні; членами об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП відповідно до вказівок Комісії з контролю перевіряється правомірність надання житла для постійного проживання позивачу шляхом надсилання запитів до компетентних органів з метою підтвердження легітимності наданих ним документів. Позивач продовжує перебувати на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Луцькому гарнізоні (у списку загальної черги з 25 жовтня 1995 року за №137, у списку позачергової черги - з 31 серпня 1998 року як звільнений за станом здоров`я - за №3). Тому, на думку відповідача 1, позовні вимоги є передчасними, адже об`єднаною житловою комісією не приймалося рішення про визнання позивача таким, що не потребує поліпшення житлових умов та що він не має права на отримання житла для постійного проживання від Міністерства оборони України.

Крім того, відповідач 1 вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено і не надано відповідних доказів завдання йому моральної шкоди.

Заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позов (а.с.1-6 том 3), відповідач 2 вказав, що 07 жовтня 2022 року за результатами розгляду документів, які надійшли від КЕВ міста Володимир-Волинський (списку надання постійного житла, облікової справи позивача та протоколу засідання об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю, реалізуючи свої функції з контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, прийняла рішення про їх направлення житловій комісії на доопрацювання, а саме для перевірки правомірності надання житла для постійного проживання з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-XII. У такому випадку відповідно абзацу четвертого пункту 5 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року №380 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472; далі Інструкція №380), житло підлягає новому розподілу протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймаючи рішення про скасування рішення житлової комісії про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання, виконала зазначені вимоги Інструкції №380.

Відповідач 2 вважає, що Комісія з контролю та об`єднана житлова ІНФОРМАЦІЯ_3 діяли в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Інструкції №380, порушень якої з боку відповідачів позивач не довів.

Крім того, на думку відповідача 2, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї квартиру для постійного проживання, оскільки відповідно до Інструкції №380 Міністерство оборони України безпосередньо не здійснює надання житлових приміщень, а лише затверджує списки надання постійного житла, подані Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України (ГКЕУ). Наразі позивач продовжує перебувати на квартирному обліку, а житловою комісією проводиться відповідна перевірка правомірності надання йому житла для постійного проживання з урахуванням пункту 1 абзацу четвертого статті 12 Закону №2011-XII та абзацу другого пункту 4 розділу І Інструкції №380.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив відповідача 1 (а.с.41-44 том 3) позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не спростував доводи по суті позовних вимог, а навпаки, підтвердив їх. Зокрема, відповідач 1 не вказав про причини перегляду об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 свого рішення (протокол від 02 серпня 2022 року №7) та прийняття нового рішення (протокол від 08 вересня 2022 року №9). Крім того, за наявності двох альтернативних варіантів поведінки - погодження або відмови у погодженні, Комісія з контролю прийняла рішення про повернення документів «на доопрацювання», в результаті чого об`єднана житлова ІНФОРМАЦІЯ_3 скасувала своє попереднє рішення (протокол від 21 жовтня 2022 року №13). Відповідач жодним чином не аргументував мотиви прийняття дискримінаційних рішень щодо застосування ретроспективних норм законодавства України в одних випадках та їх незастосування в інших аналогічних випадках.

У заяві від 09 січня 2023 року позивач просив не брати до уваги відзив Міністерства оборони України, який поданий ОСОБА_3 без підтвердження повноважень представника відповідача 2 (а.с.47-48 том 3). Також вважає, що Інструкція №380 не передбачає механізм «доопрацювання» документів. При цьому рішення про надання йому житла приймалось об`єднаною житловою комісією ВОТЦК та СП 02 серпня 2022 року та вдруге 08 вересня 2022 року, а рішення про відмову у наданні житла 21 жовтня 2022 року, тоді як документи для виконання вказівки «доопрацювання» датовані 08 грудня та 22 грудня 2022 року. По суті об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення про відмову у наданні конкретного житла на підставі тих же документів, що були підставою для надання цього житла. Позивач також наголосив, що відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону №2011-XII держава в особі Міністерства оборони України та його підрозділів забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями (або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення).

Тут суд зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 (підписав відзив на позов) має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи (Міноборони), у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди)) (а.с.30 том 3). Тому повноваження представника Міноборони підтверджені документально.

У запереченні на відповідь на відзив (а.с.59-61 том 3) відповідач 1 підкреслив, що житловій комісії забороняється вимагати від військовослужбовців та членів їх сімей інших, не передбачених законодавством, документів. Поряд з тим й подання особами, які претендують на забезпечення постійним житлом від Міністерства оборони України відомостей, які не відповідають дійсності, також забороняється.

Відповідач 1 зауважив, що шлюб між позивачем і ОСОБА_2 згідно з рішенням суду у справі №158/1618/22 розірвано лише 15 вересня 2022 року. Зміни до складу сім`ї позивача були внесені протоколом засідання об`єднаної житлової комісії від 02 серпня 2022 року №7 - дружину ОСОБА_2 знято з квартирного обліку. До цього часу ОСОБА_2 продовжувача перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, як член сім`ї позивача. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 з 04 червня 2013 року є власницею житлового будинку у місті Ківерці. Ці відомості житловій комісії позивачем надані не були. З метою здійснення перевірки відомостей посадовими особами KЕB міста Володимир сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який введений з 2013 року. Також філія Волинського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надала інформацію про те, що позивач та члени його родини не брали участі в приватизації з 1991 року, зокрема в АДРЕСА_3 філія банку порекомендували для з`ясування обставин звернутися до самого ОСОБА_1 .

Відповідач 1 також просив врахувати, що для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди. Проте жодних доказів, які б дозволяли встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, заподіяної внаслідок неправомірних (на думку позивача) дій ВОТЦК та СП, останнім не надано.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Ухвалою суду від 04 січня 2023 року клопотання представника відповідача 2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення (а.с.18-19 том 3).

Ухвалою суду від 09 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну (доповнення) вжитих заходів забезпечення позову (а.с.51-52 том 3).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 згідно з протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 1995 року №13 (а.с.156 том 1, а.с.182 том 2) взятий на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Луцькому гарнізоні, з 25 жовтня 1995 року (у списку загальної черги під №137) та згідно з протоколом від 31 серпня 1998 року №9 його включено до списку позачергової черги як звільненого зі служби за станом здоров`я (а.с.157 том 1), де він перебуває під №3.

Як слідує з листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 серпня 2022 року №1459 (а.с.171-173 том 1), листами начальника КЕВ міста Володимир-Волинський від 02 серпня 2021 року №22/1646, від 23 вересня 2021 року №22/2059 доведено, що для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, виділено 10 квартир в новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_4 , а також 13 квартир по АДРЕСА_5 та 14 квартир по АДРЕСА_6 . (а.с.171-173 том 1). Відповідно до листа начальника КЕВ міста Володимир-Волинський від 15 липня 2022 року №22/1079 для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, виділено 2 квартири в будинку за адресою АДРЕСА_4 . Загальна кількість житлових приміщень для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, становить 39 квартир.

З протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02 серпня 2022 року №7 (а.с.177 том 1) встановлено, що черговику під №3 прапорщику запасу ОСОБА_1 вирішено внести зміни у склад сім`ї, зокрема, зняти з квартирного обліку дружину ОСОБА_2 та надати йому на склад сім`ї три особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м зі зняттям з квартирного обліку (а.с.46 том 1). Цей протокол затверджений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02 серпня 2022 року №196агд (а.с.175-176 том 1). Об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 облікову справу ОСОБА_1 надіслано до КЕВ міста Володимир-Волинський. Разом з тим листом начальника КЕВ міста Володимир-Волинський від 13 вересня 2022 року №22/1459 (а.с.4447 том 2) в обліковій справі позивача виявлено, зокрема, такі недоліки: ОСОБА_1 залишив квартиру дружині в АДРЕСА_7 (відповідно до Інструкції №380 житлові приміщення для постійного користування надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла); згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 вересня 2009 року №068059 позивач не здав вказане житлове приміщення, а залишив його дружині ОСОБА_2 . Листом від 21 вересня 2022 року №1189 (а.с.49-52 том 2) відповідач 1 у зв`язку із недоліками облікової справи позивача скерував до КЕВ міста Володимир-Волинський додаткові документи, у тому числі пояснення представника ОСОБА_1 (а.с.120-122 том 2).

Відповідно до пункту 4.2.1 протоколу житлової комісії Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №10 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 34,5 кв.м розподілено для ІНФОРМАЦІЯ_4 для надання старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи (він та двоє синів 1980 та 1986 року народження) (а.с.40 том 2). Наказом начальника Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №41 затверджено рішення житлової комісії Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №10 й пункт 2.2.1 наказу стосується ОСОБА_1 (а.с.41 том 2).

На засіданні об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП 08 вересня 2022 року відмінено пункт 3 протоколу від 02 серпня 2022 року №7 стосовно розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей в новозбудованому житловому будинку в АДРЕСА_4 та на підставі протоколу зсідання житлової комісії Луцького гарнізону від 08 вересня 2022 року №10 проведено новий розподіл житлових приміщень, зокрема, пунктом 2.2.2.1 ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 (а.с.192-193 том 1). Протокол затверджений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №227агд (а.с.43 том 2).

КЕВ міста Володимир-Волинський облікову (квартирну) справу позивача (а.с.91-124 том 2) скеровано на розгляд Комісії з контролю.

Листом КЕВ міста Володимир-Волинський від 19 жовтня 2022 року №22/1729 (а.с.53 том 2) начальнику Луцького гарнізону доведено протокол перевірки Комісією з контролю дотримання вимог законодавства про розподіл житла у Луцькому гарнізоні від 07 жовтня 2022 року №91 (а.с.57-64 том 2), пунктом 17 якого повернуто справу ОСОБА_1 на доопрацювання із зауваженням житловій комісії розглянути правомірність розподілу житла з урахуванням статті 12 Закону №2011-XII (абзац четвертий пункт 1).

21 жовтня 2022 року на засіданні об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення скасувати пункт 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 стосовно надання житла для постійного проживання ОСОБА_1 та повідомити житлову комісію Луцького гарнізону про необхідність проведення нового розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Протокол засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 21 жовтня 2022 року №13 (а.с.65-67 том 2) затверджений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 жовтня 2022 року №254агд (а.с.68-69 том 2).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносин регулюються Житловим кодексом України (далі ЖК України), Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі - Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (Інструкція №380).

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Згідно зі статтею 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Закон №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Пунктом 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеними нормами Закону №2011-ХІІ держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно статті 12 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пункт 22 Порядку №1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.

За приписами пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей; члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.

У той же час на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які: забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони; мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій; в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 7 розділу VІ Інструкції №380).

Позивач перебуває на обліку як такий, що потребує забезпечення житлом для постійного поживання. Матеріали його облікової справи періодично оновлювалися та при цьому питання про зняття його з обліку за 27 років (із часу постановки на такий облік у жовтні 1995 року та донині) у відповідачів не виникало.

Більше того, пунктом 2 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (яким затверджено Інструкцію №380) було зобов`язано, зокрема, керівників структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, підпорядкованих військових частин, закладів, установ та організацій забезпечити у тримісячний строк з дня набрання чинності цим наказом проведення перевірок житлових умов та інвентаризації облікових справ осіб, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, у попередні роки.

Надання житлових приміщень для постійного проживання врегульовано розділом VІІ Інструкції №380.

Так пунктом 1 розділу VІІ Інструкції №380 встановлено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 3 розділу VІІ Інструкції №380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю (пункт 4).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами (пункт 5).

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) (пункт 6).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання (пункт 7).

КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району інформує військовослужбовців та членів їх сімей про готовність ордера не пізніше одного місяця з дня затвердження Списку надання постійного житла у Збройних Силах України. Про видачу (вручення) ордера КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом трьох робочих днів повідомляє житлову комісію військової частини (об`єднану житлову комісію), яка на найближчому засіданні приймає рішення про зняття військовослужбовця з обліку. Ордер та рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про зняття з обліку є підставами для видання наказу командира військової частини про забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання та зняття з обліку (пункт 8).

Аналіз норм Інструкції №380 дає можливість дійти висновку, що вказаною Інструкцією передбачено певний алгоритм дій та поетапність процесу надання особам, які потребують поліпшення житлових умов, житлових приміщень для постійного проживання. Всі дії відповідних суб`єктів «житлової» процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання особою житлового приміщення для постійного проживання. Результатом дій усіх суб`єктів, які задіяні у цьому процесі, є видача ордеру на постійну житлову площу та зняття військовослужбовця з обліку. Визначена законом процедура є способом дій відповідних органів, дотримання яких у світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України є обов`язковим.

Як було встановлено судом, спірне рішення об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 (протокол від 21 жовтня 2022 року №13) прийняте з тих підстав, що з документів, які містяться в обліковій справі ОСОБА_1 , було виявлено факт отримання ним житла для постійного проживання у АДРЕСА_7 , яку, як зазначено в довідці ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 вересня 2009 року №068059, останній залишив дружині. Крім того, враховано рекомендації у пункті 17 протоколу засідання Комісії з контролю від 07 жовтня 2022 року №91 щодо правомірності розподілу житла з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 11 розділу ІІ Інструкції №380 Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень; перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.

У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням.

Отже, відмова у погодженні рішення об`єднаної житлової комісії про надання військовослужбовцю та членам його сім`ї жилої площі для постійного проживання має наслідком повернення документів на доопрацювання.

Поряд з тим наслідком прийняття Комісією з контролю рішення про повернення документів на доопрацювання в контексті пункту 5 розділу VІІ Інструкції №380 є скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

У свою чергу об`єднана житлова ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі зазначеного рішення Комісії з контролю скасувала власне рішення від 08 вересня 2022 року №9 в частині, яка стосується позивача.

Відповідно до повноважень, визначених пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №380, житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення, зокрема, щодо перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Перевіряючи обґрунтованість рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 у протоколі від 21 жовтня 2022 року №13, затвердженого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 жовтня 2022 року №254агд, суд зазначає таке.

Рішення Комісії з контролю у протоколі від 07 жовтня 2022 року №91 мотивоване необхідністю переглянути правомірність розподілу житла з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, тобто, обставин отримання ОСОБА_1 житла для постійного проживання раніше.

Як на момент прийняття об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення (пункт 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання - квартири АДРЕСА_1 ), так і на момент прийняття рішення від 21 жовтня 2022 року №13 (про скасування пункту 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 та про новий розподіл зазначеної квартири) в обліковій справі ОСОБА_1 були наявні одні і ті ж документи.

За змістом копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 вересня 2009 року №068059 (а.с.169 том 1) ОСОБА_1 утримувану житлову площу у АДРЕСА_7 ) залишив дружині ОСОБА_2 в серпні 1995 року. Довідкою домоуправління № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17 жовтня 1995 року №1737 стверджується про те, що ОСОБА_2 разом із синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають у АДРЕСА_7 (а.с.170 том 1). У той же час в обліковій справі (архівна документація) є копія довідки Самбірської КЕЧ району від 20 грудня 1999 року №107 про те, що ОСОБА_1 окрему займану житлову площу 37,89 кв.м у АДРЕСА_7 здав повністю 20 грудня 1999 року (а.с.169 том 2).

З копій довідок про перевірку житлових умов від 24 жовтня 1995 року, від 31 серпня 1998 року (а.с.167, 168 том 1) слідує, що ОСОБА_1 проживав у гуртожитку у АДРЕСА_8 .

Довідкою Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 18 листопада 2005 року №1096 (а.с.152 том 2) за даними погосподарської книги №9, особовий рахунок №41, підтверджено, що дружина позивача ОСОБА_2 проживала разом із синами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у селі Кульчин Ківерцівського району Волинської області (власник будинку інша особа).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 12 грудня 2007 року №101 (а.с.157 том 2) позивач, його дружина та двоє синів зареєстровані у АДРЕСА_9 .

Отже, виходить, що на момент видачі Самбірською КЕЧ Західного територіального КЕУ довідки від 23 вересня 2009 року №068059 ні позивач, ні члени його сім`ї не проживали у місті Новий Калинів.

Довідками від 11 грудня 2012 року №426, від 23 липня 2021 року №350/301/1042 (а.с.178-179 том 1) також стверджується, що позивач із двома синами, невісткою і двома внуками зареєстровані у АДРЕСА_9 . З інформації з Реєстру Луцької міської територіальної громади від 02 серпня 2022 року №9597 (а.с.93-95 том 2) слідує, що ОСОБА_1 разом із синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за цією адресою з 14 лютого 2007 року. З довідки Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 25 грудня 2007 року №2581 (а.с.140 том 2) видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_9 не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Довідкою про перевірку житлових умов від 16 вересня 2022 року №1764 (а.с.96 том 2) комісія встановила, що позивач разом із синами проживає за адресою: АДРЕСА_10 , що належить іншій особі. За висновком комісії ОСОБА_1 потребує поліпшення житлових умов.

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 03 серпня 2022 року №3063 (а.с.97 том 2) стверджується, що до складу його сім`ї входять сини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на 02 серпня 2022 року право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані (а.с.203-205 том 1).

Довідка Самбірського бюро технічної інвентаризації від 24 вересня 2009 року №718 (а.с.206 том 1) підтверджує, що за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 згідно із записами у реєстрових книгах Самбірського бюро технічної інвентаризації житлового будинку на правах особистої власності в АДРЕСА_7 не зареєстровано.

Крім того, довідкою ТВБВ №10002/059 філії Волинського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 13 вересня 2022 року №102-059-50-32 (а.с.103 том 2) інформовано, що з 24 серпня 1991 року по 13 вересня 2022 року у АДРЕСА_3 різні назви одного населеного пункту в різний час в різних офіційних документах) Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 державне житло не приватизовували, житлові чеки не використовували. Довідки подібного змісту від 03 серпня 2022 року №8, від 05 серпня 2022 року №02-059-50-1 (видані іншими філіями банку) також наявні в обліковій справі позивача (а.с.115-116 том 2).

Також довідкою Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 03 серпня 2022 року №П58695 (а.с.117 том 2) повідомляється, що позивач сім`єю у складі трьох осіб (він і ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ) на квартирному обліку при виконкомі Луцької міської ради для отримання житла не перебуває, сім`я житлом не забезпечувалася та участі у приватизації державного житла у місті Луцьку не приймала.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 під час проходження військової служби забезпечувався житловою площею у населеному пункті Калинів (військове містечко), а у зв`язку із переведенням по службі з 1995 року там не проживає. Деякий час там проживала його дружина із синами (є відомості про їх проживання у селі Кульчин Ківерцівського району Волинської області з 2005 року).

Поряд з тим офіційні свідоцтва реєстрації права власності на житлову площу у населеному пункті Калинів (військове містечко), у тому числі її приватизацію, будь-ким із членів сім`ї позивача, у тому числі колишньою дружиною ОСОБА_2 (шлюб розірвано згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року №158/1618/22) відсутні. При цьому ОСОБА_2 виключена з квартирного обліку як член сім`ї позивача на підставі рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02 серпня 2022 року №7 (а.с.177 том 1).

Також необхідно зауважити, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Приймаючи спірне рішення, об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 дійшла висновку про скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, абзацом другим пункту 4 розділу І Інструкції №380 з тих підстав, що ОСОБА_1 отримував житло для постійного проживання ( АДРЕСА_7 ), яке залишив дружині, а житлові приміщення для постійного проживання надається один раз протягом усього часу проходження військової служби, за умови, що не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином, в основу фактичних підстав спірного рішення покладено виключно відомості копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23 вересня 2009 року №068059 (а.с.169 том 1) про те, що ОСОБА_1 житлову площу у місті Новий Калинів залишив дружині ОСОБА_2 у серпні 1995 року.

Однак варто зауважити, що жодні документи не спростовують відомостей іншої довідки - довідки Самбірської КЕЧ району від 20 грудня 1999 року №107 про те, що ОСОБА_1 зазначену житлову площу здав повністю 20 грудня 1999 року (а.с.72, 169 том 2).

За цих обставин, суд не може погодитися з обґрунтованістю і доведеністю висновків об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 у протоколі від 21 жовтня 2022 року №13 про наявність підстав для скасування пункту 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання - квартири АДРЕСА_1 .

Суд також зауважує, що позивач перебуває на квартирному обліку та зарахований до списку загальної черги з 25 жовтня 1995 року, а з 31 серпня 1998 року він включений до списку позачергової черги. Обмеження, викладене в абзаці четвертому пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ щодо надання жилих приміщень для постійного проживання або грошової компенсації військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби, було встановлене Законом України від 24 червня 2004 року №1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (набрав чинності з 01 січня 2005 року), а у пункті 2 розділу II «Прикінцеві положення» цього Закону обумовлено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Чинною на час взяття позивача на квартирний облік редакцією Закону №2011-ХІІ було встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України. До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення. У разі відсутності такого житла військова частина зобов`язана тимчасово орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ним жилого приміщення на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 24 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 (чинного на час зарахування позивача на облік та до 10 листопада 2006 року), було передбачено, що надання житла військовослужбовцям провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали, за попереднім місцем служби (навчання), крім випадків, коли там залишилися проживати повнолітні члени їх сім`ї.

Матеріалами справи підтверджується, що члени сім`ї позивача не залишилися проживати на житловій площі, наданій ОСОБА_1 у військовому містечку в місті Новий Калинів Самбірського району Львівської області. Крім того, відомості про приватизацію цього житла позивачем чи членами його сім`ї відсутні.

Отже, до тих пір поки позивач не виключений з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, то пункт 2.2.2.1 рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 відповідає суті позитивних зобов`язань держави, задекларованих у статті 12 Закону №2011-ХІІ, а отже відсутні підстави для його скасування.

Окрім того, з матеріалів справи також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 надсилав запити до Самбірської КЕЧ (району) та до КЕВ міста Львова (а.с.70-71 том 2) про надання інформації стосовно здачі або не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення у АДРЕСА_3 .

Листом від 13 жовтня 2022 року №1532 (а.с.74 том 2) Самбірська КЕЧ (району) повідомила, що створена 01 січня 2019 року, а тому інформація щодо здачі (або не здачі) ОСОБА_1 житлового приміщення за вказаною адресою відсутня.

Листом КЕВ міста Львова від 22 грудня 2022 року №575/4269 (а.с.75 том 2) інформовано, що Самбірською КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ міста Львова, передано Книгу видачі довідок про здачу житла, яка була розпочата у 2006 році, тож підтвердити факт видачі довідки від 20 грудня 1999 року №107 немає можливості. Книгу реєстрації довідок про здачу житла №429 по Самбірській КЕЧ району від 11 січня 2000 року передано КЕВ міста Львова до знов створеної Самбірської КЕЧ району згідно з актом прийому-передачі від 25 квітня 2019 року й відсутня можливість підтвердити факт видачі довідки від 23 вересня 2009 року №58. Крім того, в Журналі обліку житлової площі №425 Самбірської КЕЧ району є запис про те, що квартира АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що довідки Ківерцівського ТВБВ - філії Волинського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» від 13 вересня 2022 року №102-059-50-32 (а.с.103 том 2), від 05 серпня 2022 року (а.с.115 том 2) підтверджують, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 24 серпня 1991 року по дату видачі довідки 13 вересня 2022 року державне житло не приватизовували та житлові чеки не використовували, зокрема, у місті Новий Калинів (а.с.77 том 2). Інша інформація в матеріалах справи відсутня, зокрема, на повторний запит ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29 грудня 2022 року №2993 (а.с.64 том 3).

Таким чином, станом на 21 жовтня 2022 року у відповідача 1 була відсутня беззаперечна інформація щодо не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення за адресою АДРЕСА_7 . Інформація про приватитизацію ним державного житла та використання житлових чеків також відсутня. А тому, приймаючи оскаржуване рішення від 21 жовтня 2022 року №13, об`єднана житлова ІНФОРМАЦІЯ_3 керувалася виключно припущеннями, які не підтвердженні беззаперечними і достатніми доказами, які б давали підстави для висновку про відсутність у позивача права на отримання житла й підстави для скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9.

Суд також наголошує, що надання особі житла перебуває в безпосередній залежності від факту перебування такої особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Розподіл житла здійснюється за принципом черговості, яка визначається часом перебування на обліку (пункт 32 Порядку №1081, пункт 1 розділу VIІ Інструкції №380).

У ситуації із позивачем прийняття спірного рішення призводить до стану правової невизначеності та порушення принципу розподілу житла згідно із чергою, оскільки продовжуючи перебувати на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, позивачу не погоджено надання житла для постійного проживання, при тому що відповідачі не встановили, що позивач не потребує поліпшення житлових умов.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що оскільки відповідачем 1 беззаперечними доказами не встановлено факт здачі/не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення у АДРЕСА_7 , й зважаючи на те, що він та члени його сім`ї, з якими він перебуває на обліку, не брали участі в приватизації житла (доказів протилежного матеріали справи не містять), то висновки про відсутність підстав для розподілу йому житла є передчасними, а рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 21 жовтня 2022 року №13 про скасування пункту 2.2.2.1. протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9, є необґрунтованим, прийняте на підставі припущень, а тому як протиправне підлягає скасуванню.

За змістом пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Враховуючи вказане, підлягає задоволенню і позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 жовтня 2022 року №254агд «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 жовтня 2022 року №13», прийняття якого зумовлене приписами пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання Міноборони надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень для постійного проживання, квартиру для постійного проживання за нормами жилої площі в Україні відповідно до вимог статті 47 ЖК України із числа 37 квартир, наданих для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , то суд виходить із того, що скасування рішення об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП, оформленого протоколом від 21 жовтня 2022 року №13, та наказу, яким протокол затверджено, має наслідком відновлення дії пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (тобто, повернення до попереднього стану).

З урахуванням вимог розділу VII Інструкції №380 облікова (квартирна) справа позивача знову разом із списком надання житлової площі для постійного проживання, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання об`єднаної житлової комісії має бути надіслана до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю для вирішення питання погодження надання постійного житла. У разі погодження списку подається на затвердження заступнику Міністра оборони України, що в результаті буде мати наслідком оформлення КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подання до виконавчих органів міської ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу.

Тобто, у цьому ланцюгу Комісія з контролю Міноборони має за результатами розгляду списку надання житлової площі для постійного проживання вирішити питання погодження надання постійного житла, а заступник Міністра оборони України - затвердити погоджений список.

Така процедура встановлена Інструкцією №380 й суд не може зобов`язувати Міністерство оборони України діяти у спосіб, що не відповідатиме встановленій процедурі.

Тож оскільки становище сторін спірних правовідносин внаслідок скасування рішення, оформленого протоколом від 21 жовтня 2022 року №13, наказу від 21 жовтня 2022 року №254агд повертається до дії рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08 вересня 2022 року №9 (в частині, яка стосується позивача), то за таких обставин Комісія з контролю має повноваження погодити чи не погодити надання житла для постійного проживання з прийняттям відповідного рішення, якщо для цього існують усі умови.

Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частинами четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У контексті наведених норм ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача, бути адекватним наявним обставинам.

Рішення Комісії з контролю від 07 жовтня 2022 року №91, яке передувало прийняттю спірного рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21 жовтня 2022 року №13, позивач не оскаржив. По суті таке рішення Комісії з контролю є реалізованим.

При цьому суд звертає увагу, що повертаючи облікову справу позивача на доопрацювання, Комісія з контролю лише вказала житловій комісії розглянути правомірність розподілу житла, враховуючи абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, однак не зазначила, у чому саме полягає невідповідність розподілу вимогам закону.

Суд у цьому рішенні надав оцінку висновкам рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 у протоколі засідання від 21 жовтня 2022 року №13, у тому числі в частині підстав розподілу житла для постійного проживання ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку осіб як такі, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житла для постійного проживання. Висновки суду обов`язкові і для врахування Комісією з контролю Міноборони, оскільки Міністерство оборони є стороною у справі.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача (тобто такий, який відповідає обставинам у справі), враховуючи предмет позову та предмет спірних правовідносин, суд вважає, що у цьому випадку слід зобов`язати Комісію з контролю Міністерства оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).

Частиною третьою названої статті обумовлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Враховуючи всі доводи, які наведені у позовній заяві, й беручи до уваги особливе світосприйняття кожної людини у випадку порушення її прав суб`єктом владних повноважень, суд зазначає, що наведених позивачем доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, та із позовної заяви не вбачається, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн (а не в іншому розмірі).

З огляду на обставини справи, аргументи і доводи учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач відповідно до квитанцій від 21 листопада 2022 року №, №, №, № сплатив судовий збір у сумі 3729,10 грн, з них 744,30 грн за заяву про забезпечення позову (а.с.23-24, 94, 109, 124-126,). Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Відповідно до положень підпункту 13 пункту частини другої статті 3, підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» позивачу за пред`явлення цього адміністративного позову з позовними вимогами немайнового характеру необхідно було сплатити судовий збір у сумі 1984,80 грн (по 992,40 грн за дві вимоги немайнового характеру), не враховуючи судовий збір за заяву про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного та у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судові витрати у сумі 1736,70 грн та 496,20 грн - з відповідача 2.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_12 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ), Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 21 жовтня 2022 року №13, в частині скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 вересня 2022 року №9 та про необхідність нового розподілу квартири АДРЕСА_1 .

Визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 жовтня 2022 року №254агд «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 жовтня 2022 року №13».

Зобов`язати Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у сумі 1736,70 грн (одна тисяча сімсот тридцять шість грн 70 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати у сумі 496,20 грн (чотириста дев`ятсот шість грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк