Справа № 400/12428/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/12428/21
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області та Державної судової адміністрації України, про стягнення недоплаченої суддівської винагороди за листопад 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі відповідач-1, ТУ ДСА), в якому просив стягнути з ТУ ДСА на свою користь 5569,20 грн. недоплаченої суддівської винагороди за листопад 2021 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працюючи на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва, йому за листопад 2021 року було нараховано суддівську винагороду в сумі 69681,30 грн., виходячи з розміру прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн.. Позивач вважає, що розмір його суддівської винагороди за листопад 2021 року мав бути розрахований із прожиткового мінімуму в розмірі 2270,00 грн., і тому сума його суддівської винагороди за вказаний місяць мала скласти 75250,50 грн., тобто на 5569,20 грн. більше.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно визначив обсягом нормативно-правового регулювання спірних відносин, яке врегульовує спірні правовідносини.

Так, відповідно до частини 3 статті 135 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402), базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У частині четвертій цієї ж статті зазначено, що якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додаткового застосовується регіональний коефіцієнт 1,1.

У частині 5 статті 135 Закону №1402 вказано, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Розмір щомісячної доплати позивачу становить 30 відсотків посадового окладу.

Згідно частині 3 статті 4 Закону України від 15.07.1999 року №966-XIV «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX (далі - Закон №1082) встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спірним питанням у даному спорі є розмір прожиткового мінімуму, визначений у ст.7 Закону №1082, який відповідач-1 повинен був застосовувати для розрахунку суддівської винагороди позивача за листопад 2021 року, а саме 2102,00 грн. або 2270,00 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що стаття 7 Закону №1082 чітко встановлює розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2021 року, який підлягає застосуванню для визначення базового розміру посадового окладу судді, який становить 2102,00 грн., і саме ця сума правомірно була використана відповідачем-1 при розрахунку суддівської винагороди позивача за листопад 2021 року.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки відповідне положення статті 7 Закону №1082 не було визнано таким, що не відповідає Конституції України, то його застосування було обов`язковим для відповідачів в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України.

При цьому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив як безпідставні посилання позивача на порушення його прав на оплату праці у вигляді виплати йому суддівської винагороди «у зменшеному розмірі», оскільки не встановлено фактів нарахування позивачу у попередніх періодах базового розміру посадового окладу судді в більшому розмірі, ніж у листопаді 2021 року.

Також є правильною оцінка судом першої інстанції вимоги позивача про стягнення недоплачених йому коштів в розмірі 5569,20 грн., оскільки ця сума не була нарахована позивачу, і не повинна була йому виплачуватися.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на невідповідність зазначеного положення статті 7 Закону №1082 щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді, закріпленим в Конституції України гарантіям незалежності суддів, оскільки, по-перше, таке положення не було визнано таким, що не відповідає Конституції України, а по-друге, застосування такого положення у листопаді 2021 року не погіршує матеріальне забезпечення позивача, як судді, у порівнянні з тим, яке позивач отримував в попередніх місяцях.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311. ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.