Справа № 946/7677/22
Суддя: Пащенко Т. П.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/7677/22
Провадження № 2-а/946/36/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак Андрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак А.А. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6109979 від 01.11.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2022 року він керував своїм автомобілем «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 , в м.Ізмаїлі по просп. Миру, де був зупинений автомобілем патрульної служби. ОСОБА_2 , інспектор лейтенант поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області, попросив у позивача його водійське посвідчення та документи на автомобіль для перевірки. Позивач передав документи інспектору у руки. Після цього інспектор повідомив, що позивач не має права керування транспортним засобом, оскільки строк дії водійського посвідчення закінчився, чим порушив п.2.а. ПДР України - керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з. Після цього інспектор почав складати протокол про адміністративне правопорушення згідно ч.2 ст.126 КУпАП. Позивач заперечував та пояснював, що його права є дійсними на час воєнного стану та рік після закінчення венних дій, на що інспектор повідомив, шо ОСОБА_1 може звернутись до суду протягом 15 діб. ОСОБА_1 з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не погоджується та вважає, що має право керування транспортними засобами у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів від 03.03.2022 року №184.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач інспектор лейтенант поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак А.А. в судове засідання не з`явився, відзив, заяви, клопотання суду не надав.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на адміністративний позов, яким просив справу розглянути за його відсутності та в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на вимогу пред`явити документи, визначені в п.2.1. ПДР, позивач надав посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 23.10.2018 року, термін дії якого закінчився 23.10.2020 року. Жодної письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 cт. 278 КУпАП не надходило. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача інспектором патрульної поліції Полтораком А.А. було винесено постанову серії EAP № 6109979 вiд 01.11.2022 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зі змістом постанови позивача було ознайомлено та повідомлено строки її оскарження. Також факт правопорушення підтверджується відеозаписом відеореєстратора інспектора Полторака А.А. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 року, відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінетом Міністрів України установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортного засобу за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Однак, термін дії посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 23.10.2018 року, закінчився 23.10.2020 року до введення військового стану в Україні та прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 року. Тобто, ОСОБА_3 не мав право керувати транспортним засобом BMW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з посвідченням водія серії НОМЕР_2 від 23.10.2018 року. Вказав, що в даному випадку закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження, тому, відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Протокол про адміністративне правопорушення не складається. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 14.03.18 по справі № 760/2846/17, висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України). Крім того, постановою Верховного Суду від 14.02.18 у справі № 536/583/17 зроблено висновок, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення. Звернув увагу, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або не вчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються фото- та відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення. Такої позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 496/4315/16-а, висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України). Таким чином, патрульний поліцейський під час розгляду справи та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5421329 від 27.05.2022 року за своїм внутрішнім переконанням дослідив наявні у справі докази та дійшов висновку про їх достатність, які в сукупності підтверджували факт вчення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП. Під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з його правами згідно статті 268 КУпАП та статті 63 Конституції України. Треба врахувати, що позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав поліцейським письмового пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку пункту 5 статті 278 КУпАП - не надходило. Вiдеозаписом з портативного відеореєстратора інспектора патрульної поліції на якому зафіксований процес розгляду справи інспектора патрульної поліції, підтверджується правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача інспектором патрульної поліції було винесено постанову, зі змістом якої позивача було ознайомлено та роз`яснено права та строки її оскарження. Аналіз усіх наявних в справі доказів, дає підстави стверджувати, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи права керувати транспортним засобом - доведений в повній мірі. В обґрунтування власної правової позиції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення. У той же час, стороною відповідача надано матеріали, котрі підтверджують наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП. Доводи позивача спростовуються вищенаведеним аргументами і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення за частиною 2 статті 126 КУпАП. Таким чином, з огляду на все зазначене вище в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП. Інспектор Полторак А.А. здійснив розгляд справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні, необґрунтовані, не підкріплені нормами законодавства та доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до частини 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ч.1 ст. 5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6109979 ОСОБА_1 01.11.2022 року о 22:16:37 в м.Ізмаїлі по просп. Миру, 28, керуючи транспортним засобом не мав при собі дійсного посвідчення водія на право керування транспортного засобу відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.5).

Дійсно, підпунктом «а» пункту 2.1. ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 строк його дії до 23.10.2020 (а.с.4).

Разом з цим, положеннями підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184 в редакції від 23.03.2022 року, чинної на момент складання оскаржуваної постанови значиться, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Таким чином, особа, яка склала постанову відносно ОСОБА_1 не врахувала положення зазначеного нормативно-правового акту, що є досить важливим для кваліфікацій дій особи відносно якої складено постанову.

Зазначене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 на момент складання постанови мав право керувати зазначеним транспортним засобом.

Суд розцінює критично заперечення представника Управління патрульної поліції в Одеській області щодо терміну закінчення строку дії посвідчення водії позивача ще 23.10.2020 року, тобто до введення воєнного стану, оскільки положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184 не зазначено жодних термінів щодо строків закінчення дії посвідчень, а тому дану постанову слід застосовувати до всіх посвідчень водія, строк дії яких закінчився як до введення військового стану на Україні, так і протягом періоду дії військового стану.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6109979 не може вважатися правомірною.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З аналізу положень КУпАП вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, інспектори поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного суб`єкту владних повноважень.

Тобто, відповідні інспектори поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

В даному випадку, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).

За таких обставин, необхідно відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак А.А. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Враховуючи, що представником відповідача не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог до Управління патрульної поліції в Одеській області та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6109979 від 01.11.2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора лейтенанта поліції 2 бат. 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак А.А. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає частковому задоволенню.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої: «[…] з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Таким чином, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент звернення позивача до суду з даним позов складало 496,20 гривень.

Позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 496,20 гривень, що підтверджується квитанцією №ПН753 від 11.11.2022 року (а.с.12), а відтак розподіл судових витрат по сплаті судового збору слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак Андрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6109979 від 01 листопада 2022 року за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) грн., за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 7 роти Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Полторак Андрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.П.Пащенко