Справа № 752/15314/22
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/116/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 лютого 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанови про адміністративні правопорушення серії ЕАР № 6030415 від 16.10.2022 року, прийняту майором поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Хорисом О.П. та серії ЕАР № 6030478 від 16.10.2022 року, прийняту лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Саверським Д.В, провадження в справах про адміністративні правопорушення закрити та скасувати адміністративні стягнення у виді штрафів в розмірах 680,00 грн і 1 020,00 грн, а також стягнути судові витрати понесені на сплату судового збору в сумі 992,40 грн.

Вважає оскаржувані постанови такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки інспекторами не досліджено всіх обставин справи, зокрема, склад адміністративного правопорушення, оскільки вини його не доведено, він, насправді, жодних порушень не вчиняв, а в с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області їхав з дозволеною швидкістю, при цьому автомобіль поліцейських стояв без проблискових маячків та його не було видно з дороги.

Крім того, зазначив, що технічний засіб, яким було зафіксовано, начебто, допущення ним порушення ПДР не був розміщений стаціонарним способом як того вимагає ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»

Позивач зауважив, що він не міг їхати із швидкістю 89 км/год, оскільки в населеному пункті є стаціонарний пристрій вимірювання швидкості, який не зафіксував порушень з його боку, в зв`язку із чим, він вказав поліцейським про порушення ними своїх службових обов`язків.

Після того, як позивач від`їхав від поліцейських, останні його наздогнали та було прийнято постанову про, начебто, неподання сигналу світлового покажчика повороту, хоча насправді ним такий було увімкнуто.

В зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити.

Відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, вказав, що працівники патрульної поліції діяли відповідно до вимог законодавства, оскаржувані постанови відповідають вимогам законодавства та є законними, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАР № 6030415 від 16.10.2022 року, прийнятої майором поліції УПП в Чернігівській області Хорисом О.П. 1 батальйону 3 роти, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» модель «Amarok», номерний знак НОМЕР_1 , на 113 км а/д М-01, в с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області, в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 на білому фоні, рухався зі швидкістю 89 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на більше ніж 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР, вчинивши, тим самим, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI20/20 ТС000607. За вказане порушення на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 12-13).

Крім того, лейтенантом поліції УПП в Чернігівській області Саверським Д.В. 1 батальйон 3 роти, 16.10.2022 року прийнято постанову серії ЕАР № 6030478, відповідно до якої позивач, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» модель «Amarok», номерний знак НОМЕР_1 , на 113 км а/д М01 с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області, не подав сигнал світлового покажчика повороту відповідно до напрямку перед початком руху, чим порушив п. 9.2. «а» ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с. 10-11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КАС України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 КУпАП.

Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими особами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП передбачено скорочене провадження, яке полягає у фіксації адміністративного правопорушення і накладенні адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Даний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року в справі № 338/1/17 (К/9901/15804/18).

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ПДР, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Крім того, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 9.2. «а» ПДР України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.

Тобто у вищевказаному пункті ПДР наведений перелік ситуацій при настанні яких, а точніше до настання яких, водій транспортного засобу зобов`язаний увімкнути відповідний покажчик повороту.

Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.

Позивач у своїй позовній заяві оскаржує обставини, встановлені інспекторами поліції про рух на транспортному засобі в населеному пункті з перевищенням швидкості, а, також щодо не подачі ним перед початком руху сигналу світловим покажчиком повороту, як наслідок, вчинення правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки він ПДР не порушував, а тому оскаржувані постанови є протиправними, незаконними, необґрунтованими та підлягають скасуванню, а встановлені поліцейськими в оскаржуваних постановах обставини, які стали підставами для висновків про порушення ним вимог ПДР України, не відповідають дійсності.

Крім того, інспекторами під час прийняття оскаржуваних постанов не було наведено доказів, на яких ґрунтуються їх висновки про скоєння ним адміністративних правопорушень, які б підтвердили порушення ПДР.

Відповідно до ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 року в справі № 760/2846/17.

Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч.1 Розділу І «Інструкції із застосування органами та| підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, ця Інструкція регулює застосування opганами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалена, і використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до пп. 6 п. 3 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», портативний відео реєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Окрім того, відповідно до вищезазначеної Інструкції, відеореєстратор - пристрій призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації.

Таким чином, відеозаписи та фотознімки з портативного відеореєстратора і інспекторів та відеозаписи з реєстратора службового транспортного засобу є доказом вчинення або не вчинення адміністративного правопорушення та відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та ст. ст. 72-76 КАС України.

Так, в матеріалах справи наявний відеозапис з портативного нагрудного відеореєстратора інспектора, на котрому видною, що позивач, починаючи рух, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху.

При цьому, ОСОБА_1 заперечує вказаний факт порушення ПДР та вказує, що він увімкнув покажчик повороту.

Суд відхиляє ці доводи, оскільки з відеозапису видно, що автомобіль, в якому рухався позивач, очевидно і поза сумнівом почав рух з виїздом на дорогу без світлового покажчика повороту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було порушено ч. 2 ст. 122 КУпАП через недодержання вимог ПДР України.

В той же час, відповідачем надано дані фіксації з приладу TruCam LTI20/20 ТС000607, фото та відео, з яких вбачається, що 16.10.2022 року о 08:37:56 на а/д М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, с. Красилівка, 113 км, автомобіль транспортним засобом марки «Volkswagen» модель «Amarok», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год.

Вказане позивачем не спростовано.

Згідно даних інтернет-сервісу Google Maps, 113 км на автодорозі М-06 - точка за координатами широта: 51°12'24.8"N, довгота:31°12'19.7"E, 6644+Q55 Красилівка, Чернігівська область, 1703, тобто знаходиться в межах населеного пункту.

Вказані дані суд приймає як належні, оскільки вбачається порушення позивачем вимог швидкісного режиму, а отже, в діях позивача також наявний і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивачем в свою чергу не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Посилання позивача на те, що прилад вимірювання швидкості руху не був розміщений стаціонарним способом як того вимагає ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», суд оцінює критично та не приймає до уваги з огляду на те, що конструктивна особливість приладу TruCam, його заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використання не буде перевищувати 2 км/год, виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

Таким чином, враховуючи те, що адміністративні правопорушення, допущені позивачем, підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачені ч. ч. 1, 2 ст.122 КУпАП відповідають вимогам Закону та підстави для їх скасування - відсутні.

При цьому, процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення була дотримана в тій мірі, коли не виникає жодного розумного сумніву в висновках поліцейських про винуватість позивача у вчиненні адміністративних правопорушень.

Постанови, які оспорює позивач, містять усі мінімально необхідні реквізити для того щоб бути залишеними в силі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поліцейські, як суб`єкти владних повноважень, діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом та Конституцією України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 122, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко