Справа № 520/7359/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 520/7359/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.07.21 по справі № 520/7359/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.03.2021 року № 231-К "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та місті Люботин Управління Держгеокадастру у Харківській області з дня звільнення, а за відсутності такої посади - на рівнозначній посаді у цьому або іншому державному органі;

- стягнути з Управління Держгеокадастру у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день постанови рішення суду.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його звільнення відбулось незаконно та за відсутності правових підстав для такого звільнення, з порушенням норм матеріального права та встановлених законодавством процедур. На думку позивача, оскаржуваний наказ про звільнення, прийнятий відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначений чинним законодавством України, а тому наявні правові підстави для його скасування, у зв`язку з чим позивач має бути поновлений на займаній посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Позивач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано, що його звільнено з державної служби з ініціативи суб`єкта призначення відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" без фактичної ліквідації юридичної особи публічного права, оскільки рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії і кадастру було відмінено. Також вважає, що відповідач одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті мав запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Оскільки відповідачем вказаних дій не вчинено, тому вважає оскаржуваний наказ про його звільнення незаконним, та просить його скасувати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 року вирішено проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.12.2016 року № 244-К призначений на посаду заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та місті Люботин Управління Держгеокадастру у Харківській області та йому присвоєний 6 ранг державного службовця (а.с. 17).

Держгеокадастром видано наказ № 504 від 24.11.2020 року "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру".

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.12.2020 №2-ЛК затверджено План заходів, пов`язаних із ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Згідно з п. 2 Плану заходів, пов`язаних із ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, попередження державних службовців про подальше звільнення має здійснюватися не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати звільнення, для інших працівників не пізніше ніж за 2 місяці до запланованої дати звільнення.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.02.2021 № 132-К "Про попередження працівників про наступне звільнення", працівники Головного управління Держгеокадастру у Харківській області попереджені про наступне звільнення. У Попередженні зазначено, що відповідно до статті 87 Закону 889-VIII, постанов Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 16.11.2020 №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань України з питань, геодезії, картографії та кадастру" (далі Постанова №1118), від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" (далі Постанова №1074, Порядок №1074), наказу Держгеокадастру від 24.11.2020 №504 "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру", від 03.12.2020 №2-лк "Про попередження працівників про наступне звільнення", Головне управління Держгеокадастру у Харківській області ліквідовується як юридична особа публічного права (а.с. 42).

01.03.2021 позивача ознайомлено з попередженням про наступне звільнення (далі Попередження) із займаної посади, строк дії попередження становить 30 календарних днів з моменту ознайомлення (а.с. 43).

Наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.03.2021 №231-К позивач звільнений з посади заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та місті Люботин Управління Держгеокадастру у Харківській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 16).

Позивач не погодився із вказаним наказом про звільнення та звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано установлений порядок звільнення позивача, а тому його позовні вимоги є необгрунтованими.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 889-VIII).

За приписами статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частин першої-третьої статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відносини щодо, зокрема, припинення державної служби регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані Законом № 889-VIII, який по відношенню до Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) є спеціальним законом, що регулює правовідносини, в тому числі щодо припинення державної служби.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону №889-VIII.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (частина третя статті 87 Закону №889-VIII).

Виходячи з наведених норм, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на підстави звільнення позивача, які як зазначено у Наказі №231-к пов`язані з ліквідацією Головного управління, як юридичної особи публічного права.

Так, Постановою №1118 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1) та погодитися з пропозицією Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства щодо утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру як структурних підрозділів апарату зазначеної Служби за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2).

До Переліку територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідовуються як юридичні особи публічного права, включене, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, а до Переліку територіальних органів, що утворюються як структурні підрозділи апарату Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, Управління Держгеокадастру.

У пункті 3 цієї постанови встановлено, що територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення структурних підрозділів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з пунктом 2 цієї постанови.

Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ця позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16).

На підставі Постанови №1118 фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

При вирішенні спору колегія суддів бере до уваги те, що 05.04.2021 КМУ прийнято постанову "Про питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" №301 (набрала чинності - 10.04.2021; далі Постанова №301), якою КМУ постановив:

1. Відмінити рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком.

3. Визнати такою, що втратила чинність, Постанова № 1118.

В Додатку до Постанови № 301 визначено перелік територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, рішення про ліквідацію яких відміняється, серед яких, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

На виконання Постанови №301 Держгеокадастром також було видано наказ № 210 "Про відміну рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру", відповідно до якого визнано такими, що втратили чинність, накази Держгеокадастру від 24.11.2020 № 504 "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру" та від 24.11.2020 №505 "Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру".

Отже, у зв`язку із прийняттям постанови КМУ № 301, якою відмінено рішення про ліквідацію територіальних органів Держгеокадастру і фактично повернуто їх правовий статус у первісний стан та відповідно відсутні правові підстави для припинення юридичних осіб публічного права, тому відповідно також відсутні правові підстави для звільнення посадових осіб територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у зв`язку з їх ліквідацією.

Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що ураховуючи положення наведених вище правових актів, ліквідація органів Держгеокадастру не відбулася, а мало місце лише включення структурних підрозділів Держгеокадастру по областях в структуру підрозділу апарату самого Держгеокадастру. При цьому, завдання і функції Головного управління залишились тими ж, що і до прийняття Постанови № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру".

Таким чином, при звільненні позивача мали б застосовуватись положення статті 87 Закону №889-VIII, які передбачають порядок звільнення осіб у зв`язку реорганізацією державного органу та визначають, що одночасно з попередженням про звільнення суб`єктом призначення або керівником державної служби, державному службовцю пропонується інша рівнозначна посада державної служби або, як виняток, нижча посада державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. За цією нормою особа може бути звільнена лише коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 не пропонувались вакантні та рівнозначні посади чи нижчі посади державної служби, крім того, вказаний факт не заперечується і самим відповідачем.

Вказаних обставин, суд першої інстанції не дослідив та не дав їм належну правову оцінку.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що звільнення ОСОБА_1 здійснено із порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав щодо визнання протиправним та скасування Наказу №231-к про звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте, така підстава у даному випадку відсутня.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, наказом голови з комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.03.2021 № 231-к ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з 01.04.2021 року.

Отже , днем звільнення, відповідно, і останнім днем роботи позивача є 31.03.2021 року.

З урахуванням вже наведених вище висновків, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині є таким, що підлягає скасуванню, колегія суддів вказує, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині з 01 квітня 2021 року, з якої його було звільнено.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими "Порядком обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно виходити із середньоденної заробітної плати позивача (розрахунковим періодом для якої є два місяці, які передували звільненню).

Згідно з листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" від 12.08.2020 №3501-06/219 та з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перенесення робочих днів у 2021 році" від 30.09.2020 №1191-р, кількість робочих днів: з 01 квітня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 189 днів (квітень 2021 року - 22 дні; травень 2021 року - 18 днів; червень 2021 року - 20 днів; липень 2021 року - 22 дні; серпень 2021 року - 21 день; вересень 2021 року - 22 дні; жовтень 2021 року - 20 днів; листопад 2021 року - 22 дні; грудень 2021 року - 22 дні).

Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 №47-03/520 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік" та з урахуванням Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX кількість робочих днів: у січні 2022 року становить 19 днів, у лютому 2022 року 20 днів, у березні 2022 року 22 дні, у квітні 2022 року 20 днів, у травні 2022 року 20 днів, у червні 2022 року 20 днів, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 22 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 20 днів, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 21 день.

Нормами тривалості робочого часу, встановленими на 2023 рік, кількість робочих днів у січні 2023 року становить 22 дні.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом № 231-к від 31.03.2021 року ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині з 01.04.2021 року, тобто час вимушеного прогулу ОСОБА_2 починаючи з 01.04.2021 року по дату прийняття постанови суду апеляційної інстанції складає 535 днів.

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.04.2021 року № 2-20-12-3154/0/19-21, заробітна плата ОСОБА_1 виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню з займаної посади 01.04.2021 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" склала: за лютий 2021 року - 9611,26 грн, за березень 2021 року - 10 206, 26 грн, всього 19 817, 52 грн. У лютому 2021 року - 20 робочих днів, у березні 2021 року - 22 робочі дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 471,84 грн, а середньомісячна заробітна плата складає 9908, 64 грн ( а.с. 21-22).

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає сплаті на користь позивача складає 252 434, 40 грн (535 днів х 471,84 грн).

Згідно з п.п. 2,3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи задоволення позовних вимог позивача про поновлення на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині та стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9908, 64 грн.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі № 520/7359/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду позов задоволено, тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі № 520/7359/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.03.2021 року № 231-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з 01.04.2021 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині з 01.04.2021 року.

В іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2021 року до 20.02.2023 у розмірі 252 434, 40 (двісті п`ятьдесят дві тисячі чотириста тридцять чотири грн 40 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу у Харківському районі Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині з 01.04.2021 року та стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9908, 64 грн - допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц