Справа № 212/3575/22 (2-а/214/145/22)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
20 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 212/3575/22 (2-а/214/145/22)
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: судді-доповідача Чумака С.Ю.,
суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,
перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2022 року по справі № 212/3575/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2022 року позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою у цій справі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху для надання суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1488,6 грн і надано десятиденний строк, який обчислюється з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання ухвали суду відповідачем надано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 744 грн 30 коп., що є меншим, ніж визначено ухвалою від 8 лютого 2023 року. Судовий збір сплачено за ставками 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала, що у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності при оскарженні рішення суду першої інстанції апелянт повинен сплачувати судовий збір.

Ухвалою суду від 8 лютого 2023 року визначено, що апелянт повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в цій справі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До таких висновків апеляційний суд дійшов з огляду на те, що зазначеною вище постановою ВП ВС залишені без змін ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та від 15 листопада 2017 року про повернення апеляційної скарги, за змістом яких апелянт Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Полтавської області Департаменту патрульної поліції був зобов`язаний апеляційним судом сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 8 вересня 2017 року відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, фактично ВП ВС погодила правову позицію, що за подання позову про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає приписам пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Судовий збір же в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб передбачений п. 5 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто у справах, коли адміністративне стягнення накладається безпосередньо судом, а не суб`єктом владних повноважень, що є зовсім іншою категорією справ, яка взагалі не розглядається судами за правилами адміністративного судочинства.

Натомість судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб при оскарженні до суду рішення суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства (п. 3 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») взагалі не передбачений.

Апеляційний суд вважає необхідним ще раз окремо зазначити, що ставки судового збору за подання позову до адміністративного суду визначені в пункті 3 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», і норма про можливість сплати судового збору за подання позову в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у ньому взагалі відсутня для будь-яких заяв чи скарг.

Водночас підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» чітко визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Іншого регулювання пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено.

Оскарження постанови про накладення штрафу є вимогою майнового характеру, а тому апелянт у цій справі повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, виходячи з 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не з 0,2, як він помилково вважав.

Стосовно наявних постанов Верховного Суду з цього питання колегія суддів зазначає таке.

У постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 183/1785/20 Верховний Суд, визначаючи, що судовий збір повинен становити 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в обґрунтування своєї позиції не навів жодної норми закону, якою передбачений такий розмір судового збору за подачу позову до адміністративного суду. Крім того, Верховний Суд не проаналізував та не дав відповіді на жодний довід, який наведений апеляційним судом у скасованій хвалі. У зв`язку з цим зазначена постанова Верховного Суду застосуванню не підлягає.

Аналогічно у постанові від 5 жовтня 2022 року у справі № 184/2619/21 Верховний Суд, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та не надавши жодного аналізу викладеним апеляційним судом висновкам, в обґрунтування розміру судового збору у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб послався на пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», не звернувши увагу, що зазначеним пунктом питання ставок судового збору за подання позову до адміністративного суду не регулюється, хоча апеляційний суд у своїй ухвалі звертав на це увагу.

Колегія суддів з цього приводу наполягає, що ставки судового збору за подання позову до адміністративного суду визначені пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, жодне положення якого не містить таку ставку у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стосовно постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 748/57/21.

Верховний Суд у цій постанові, скасовуючи ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду, якою повернуто апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про її залишення без руху для сплати належного розміру судового збору, зробив такий висновок:

Висновки апеляційного суду, що ставка 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб застосовується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а в даному випадку, судом така постанова не приймалася та не приймається, як це передбачено у справах за зверненням відповідних органів до суду загальної юрисдикції, а має місце адміністративний спір немайнового характеру за зверненням фізичної особи, а також висновки про те, що пункт 5 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір стосується виключно випадків, коли рішення про притягнення до адміністративної відповідальності приймаються судом (статті 221 та 221-1 КУпАП), а не іншими органами, містять елементи формальної логіки, є послідовними, проте все ж є помилковими, оскільки суперечать правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду в справі № 543/775/17

Отже, касаційний суд, погодившись по суті з висновками апеляційного, скасував ухвалу останнього лише з підстав її невідповідності висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в справі № 543/775/17, не обґрунтувавши свій висновок посиланням на норми права і не зазначивши, які ж норми КАС України чи Закону України «Про судовий збір» порушені апеляційним судом.

При цьому, Верховний Суд також не проаналізував і не здійснив жодного висновку стосовно тих обставин, що постановою ВПВС у справі № 543/775/17:

- по-перше, залишено без змін ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та від 15 листопада 2017 року про повернення апеляційної скарги, за змістом яких апелянт Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Полтавської області Департаменту патрульної поліції був зобов`язаний сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, виходячи з 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- по-друге, зазначено про необхідність сплати судового збору в розмірі 0,2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб без посилання на жодний підпункт пункту 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, яким передбачені ставки судового збору за подання до адміністративного суду позовів, скарг, заяв.

Висновки Верховного Суду у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 361/8616/19 є повністю ідентичними.

Натомість, як вище зазначив апеляційний суд, ставка судового збору 0,2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не передбачена жодним підпунктом пункту 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що виключає застосування судового збору в такому розмірі.

У постанові від 31 січня 2023 року у справі № 200/3090/19 Верховний Суд в обґрунтування необхідності сплати судового збору саме в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму знову послався на пункт 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зазначивши, що це є розміром судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення (п. 38), не звернувши увагу, що предметом спору у справі є не постанова суду, а постанова Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення, що відповідно підпадає під пункт 3, а не 5, частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Тобто Верховний Суд знову неправильно визначився з предметом спору, а також з тим, яке ж саме рішення оскаржується у справі - постанова суду чи постанова суб`єкта владних повноважень про накладення на особу адміністративного стягнення.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України суди при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин враховують висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, проте в даному випадку Верховний Суд у зазначених вище постановах формулював не правовий висновок стосовно застосування існуючих норм права, а сформулював нову норму права щодо розміру судового збору у справах про оскарження рішень суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто по суті перейняв на себе повноваження Верховної Ради України, що не відповідає положенням ч. 5 ст. 242 КАС України.

У зв`язку з цим апеляційний суд не застосовує висновки Верховного Суду, викладені ним у зазначених вище постановах.

Отже, апелянтом у повному обсязі не усунені недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4. ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2022 року у справі № 212/3575/22 необхідно повернути скаржнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 298, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2022 року у справі № 212/3575/22 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з дати прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з цієї дати.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко