Справа № 380/18105/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18105/21 пров. № А/857/15696/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року, ухвалене суддею Гавдик З.В. у м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомення учасників у справі №380/18105/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1320 від 08.06.2021 про сплату податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, у розмірі 16925 грн за податковий період 2020 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податковим органом при визначенні грошового зобов`язання зі сплати податку на підставі положень статті 266 Податкового кодексу України не враховано визначеної рішенням Старояричівської сільради від 27.06.2019 №1 ставки податку на нерухоме майно 0,02% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що у спірному випадку відповідачем для визначення суми належного до сплати податкового зобов`язання застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,5% замість ставки 0,02%, яка встановлена рішенням Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, що вказує на протиправність рішення суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не підтверджено наявності умов для застосування ставки податку 0,02% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року, а саме вказує на ненадання позивачем до податкового органу експертного висновку щодо приналежності об`єкту нерухомості до певного класу будівель, а також зазначає, що позивач не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Відтак, оскільки станом на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у контролюючого органу була інформація про неможливість використання за цільовим призначенням нежитлової будівлі позивача, податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог Податкового кодексу України, а отже дії податкового органу щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правомірними.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів слідує, що актом прийому-передачі від 28.03.2007 на основі рішення загальних зборів співвласників ЦМК «Маяк» протокол №1 від 18.03.2007 про погодження виділення власнику майнового паю в натурі ОСОБА_1 виділено приміщення зерноскладу в смт Яричів 1967 р. вартістю 59376 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 781, 9 кв.м. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , 06.02.2008, виконком Старояричівської сільської ради на підставі рішення від 27.04.2007 №47.

Вказаний об`єкт нерухомого майна перебував у власності позивача у 2020 році - протягом податкового періоду, за який 08.06.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1320, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 16925,85 грн (а.с.3).

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення №0-1320 від 08.06.2021 протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить приміщення зерноскладу площею 781,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого контролюючим органом нараховано податкове зобов`язання за звітний 2020 рік за ставкою 0,5 мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного року.

Разом з тим, відповідачем заперечується віднесення належної позивачу нежитлової будівлі до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Ключовим при вирішення спірних правовідносин є встановлення приналежності нерухомості позивача до класу, що надає право при визначенні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, для використання ставки податку, визначеної для будівель сільськогосподарського призначення.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Підкласами класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) є: будівлі для тваринництва, будівлі для птахівництва, будівлі для зберігання зерна, будівлі силосні та сінажні, будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, будівлі тепличного господарства, будівлі рибного господарства, будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із невірного застосування контролюючим органом ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки приміщення зерноскладу згідно класифікатора ДК 018-2000 відноситься до будівель сільськогосподарського призначення.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, тоді як невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Так, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Львівській області №0-1320 від 08.06.2021 ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 16925 грн.

Судом встановлено, що рішенням тридцять дев`ятої сесії сьомого демократичного скликання Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 27.06.2019 №1 «Про встановлення ставок та пільг сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 1.

Згідно даного додатку ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлюються на 2020 рік та вводяться в дію з 01 січня 2020 року на будівлі сільськогосподарського призначення у розмірі 0,02 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. м.

Водночас зі змісту наданого відповідачем на розгляд суду розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік, по об`єкту оподаткування, який належав у 2020 році ОСОБА_1 , прослідковується неправомірне застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 0,5%, що не відповідає ставці, яка встановлена рішенням тридцять дев`ятої сесії сьомого демократичного скликання Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 27.06.2019 року №1 для будівель сільськогосподарського призначення 0,02% прзміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Зазначене рішення Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області судом протиправним та нечинним не визнавалось.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що п.52-5 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно достатті 266 ПК України, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом з порушенням вимог податкового законодавства та принципів, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у справі №380/18105/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний