Справа № 480/7183/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2023 року Справа № 480/7183/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В. ,
представника позивача - Даценка А.М.,
представника відповідача - Ситниченко О.В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/7183/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № 342075 від 17.10.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки всупереч вимог п.п.4 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури та Міністерства внутрішніх справ №1007/1207 від 10.12.2013р., довідка від 01.09.2022р. №0062057 не містить найменування пункту габаритно-вагового контролю (п. 1).
Крім цього, в пункті 5 довідки «Тип транспортного засобу» застосована недопустима позначка, а саме замість знака « НОМЕР_1 », передбаченого Порядком, проставлено букву «х».
Також всупереч п.п.5 п.4 Порядку №1007/1207 на місці події співробітниками відділу Укртансбезпеки у Одеській області складений лише акт № 339538, в якому відсутнє посилання на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами відділу Укртрансбезпеки при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та відомості про проходження обладнанням, за допомогою якого проводилося вимірювання, періодичної повірки та про перебування його у робочому стані, що порушує п.12 та п.13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879. Жоден інший документ не складався і не вручався.
Після цього, не надавши можливості усунути так зване порушення, позивачу дозволили продовжити рух далі, що є доказом незаконності складення акту№ 339538.
Позивач зазначає, що оскільки він перевозив кукурудзу, яка є сипучим вантажем та може легко переміщуватися без вини водія, то внаслідок об`єктивних обставин, зокрема, стану дорожнього покриття, кутів підйому та спусків, поведінки інших учасників дорожнього руху, зміни швидкості транспортного засобу, зокрема, під час гальмування, на які водій не може впливати, вантаж під час здійснення вимірювання змістився.
Таким чином, загальна маса транспортного засобу (маса брутто) складала 36,76 т, при нормі 40,00 т., а тому відповідно, загальна маса транспортного засобу не перевищувала норму, визначену у Правилах дорожнього руху.
Перевищення норми навантаження на одиночну вісь було незначним. Враховуючи властивості сипучих вантажів, ним міг бути здійснений перерозподіл вантажу, проте, всупереч приписів пунктів 23, 24 Порядку № 879, йому не було дозволено перерозподілити вантаж та пройти повторне зважування.
Крім того, позивач вказує, що вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879, який є чинним.
При цьому існування такої методики та її використання під час зважування його автомобіля не доведено, тобто відсутні вимоги щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, що унеможливлює встановлення факту порушення вагових параметрів.
Враховуючи викладене, а також властивість сипучих вантажів постійно переміщуватися під час зміни швидкості руху транспортного засобу, ОСОБА_1 вважає, що відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу згідно з абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Ухвалою від 11.11.2022р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
22.11.2022р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-35), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що під час проведення рейдової перевірки було виявлено порушення законодавства, а саме перевезення вантажу (кукурудзи) з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь (13 940кг) при допустимій 11,5), що знайшло своє відображення в акті проведення перевірки від 01.09.2022р. №339538, акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.09.2022р. №0056355 (саме в цьому акті на підставі чеку зважування зазначаються дані про результати зважування в тому числі і відстань між осями, також в чеку ГВК), в довідці про результати здійснення габаритно - вагового контролю від 01.09.2022р. №0062057 (також зазначаються результати зважування транспортного засобу).
Нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно - вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно - ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг тощо.
Тобто, ненадання посадовими особами під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не свідчить про протиправність дій останніх та відсутність права використовувати вказане вимірювальне і зважувальне обладнання, при цьому позивачем не доведено протилежне.
Зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який утримується в робочому стані та відповідає законодавству в сфері стандартизації, метрології та сертифікації згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021р., строк дії до 26.05.2022р..
Представник відповідача зазначає, що акт проведення перевірки від 01.09.2022р. №339538 містить відомості про ознайомлення водія з встановленими обставинами порушень, що підтверджується підписом останнього.
Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що позивач отримав запрошення 05.10.2022р., тобто завчасно до розгляду справи, яке відбулося 17.10.2022р. о 9 год. 30 хв., що свідчить про дотримання вимог, передбачених пунктами 25 та 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567.
На розгляд справи для надання пояснень представник позивача не з`явився.
Щодо зауваження позивача про перевезення сипучого вантажу представник відповідача зауважує, що пунктом 8.15 та 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, передбачено обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, та як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням.
Крім того, наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, в тому числі й у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.
Згідно з чинним законодавством та жодними вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені винятки з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні сипучих вантажів.
Приведення габаритно-вагових параметрів до норми залежить виключно від волі власника транспортного засобу (уповноваженої ним особи, водія).
Після зважування транспортного, що перевірявся, водій самостійно не привів вагові параметри у норму, про що свідчить лише один чек зважування.
Між тим, працівники Укртрансбезпеки неуповноважені затримувати водія та забороняти подальший рух транспортного засобу після проведення перевірки.
Щодо посилання ОСОБА_1 на відсутність методики представник Державної служби України з безпеки на транспорті вказує, що жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю, не встановлено обов`язок використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих).
Відсутність методики не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування, не є підставою яка звільняє перевізника від відповідальності за перевищення вагових та габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
Тому, на думку представника відповідача, оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною та скасуванню не підлягає.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (452+811м) працівником Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпеки) під час рейдової перевірки проведено габаритно-вагове вимірювання транспортного засобу, за результатами якої складено акт від 01.09.2022р. №339538, в якому зазначено про порушення законодавства, а саме перевезення вантажу (кукурудзи) з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь (13 940кг) при допустимій 11,5), акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.09.2022р. №0056355, в якому на підставі чеку зважування вказано дані про результати зважування, в тому числі і відстань між осями, довідку про результати здійснення габаритно - вагового контролю від 01.09.2022р. №0062057.
На розгляд справи для надання пояснень 17.10.2022р. о 9 год. 30 хв. представник позивача не з`явився.
17.10.2022р. за результатами розгляду справи начальником відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено постанову №342075, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу, яка передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Копія постанови направлена поштовим відправленням на адресу позивача, вказану у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме АДРЕСА_1 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/ чи вантажів.
Згідно зі ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За правилами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно із підпунктом в) пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення) передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: в) навантаження на :одинарну вісь 11,5т.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б" та в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку.
Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з п. п. 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Приписами пунктів 15-18, 20 Порядку № 879 регламентовано, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013р. № 1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Як було встановлено раніше, матеріали справи свідчать, що позивач перевозив вантаж (кукурудзу) з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь (13 940 кг при допустимій 11,5), чим порушив ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність що передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів ст. 60 Закону свідчить, що відповідачем оскаржувана постанова винесена правомірно.
При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним перевозився сипучий вантаж (кукурудза), який може легко переміщуватися без вини водія, оскільки статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.
Відповідно до пункту 8.15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (далі - Правила № 363), вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно з пунктом 12.5 Правил №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Отже, вказаними нормами передбачено обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, та як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням.
Крім того, наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, в тому числі й у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.
Згідно з чинним законодавством та жодними вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені винятки з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні сипучих вантажів.
Приведення габаритно-вагових параметрів до норми залежить виключно від волі власника транспортного засобу (уповноваженої ним особи, водія).
Після зважування транспортного, що перевірявся, водій самостійно не привів вагові параметри у норму, про що свідчить лише один чек зважування.
Між тим, працівники Укртрансбезпеки неуповноважені затримувати водія та забороняти подальший рух транспортного засобу після проведення перевірки.
При цьому суд зазначає, що транспортний засіб на ваги (під час зважування) заїжджав повільно зі швидкістю 5,2км/год, що вбачається з копії квитанції про результати зважування, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу (а.с.39).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16.
Що стосується аргументів позивача про те, що в акті №339538 відсутнє посилання на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами відділу Укртрансбезпеки при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та відомості про проходження обладнанням, за допомогою якого проводилося вимірювання, періодичної повірки та про перебування його у робочому стані, як на доказ неправомірності оскаржуваної постанови, суд вважає необхідним відмітити, що пунктом 12 Порядку № 879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачою відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Відповідно до п. 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який утримується в робочому стані та відповідає законодавству в сфері стандартизації, метрології та сертифікації згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021, строк дії до 26.05.2022р. (а.с.46)
Водночас слід зазначити, що деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2022р. № 412, де вказано, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Отже, у цьому випадку зважування проводилось на габаритно-ваговому комплексі, який перебував у робочому стані, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а тому такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Водночас, суд вважає необхідним відмітити, що чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки.
Щодо посилання позивача на відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі як на підставу для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування відповідними вагами, суд вважає необхідним відмітити, що вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 671.
Суд зазначає, що з огляду на виключення п. 19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17.
Жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю, не встановлено обов`язок використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих).
Відсутність методики не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування, не є підставою яка звільняє перевізника від відповідальності за перевищення вагових та габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
Щодо посилань позивача на своєчасне повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення внаслідок направлення листа за неправильною адресою суд зазначає, що пунктами 25, 26 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що позивач отримав запрошення 05.10.2022р., тобто завчасно до розгляду справи, яке відбулося 17.10.2022р. о 9 год. 30 хв., що підтверджується підписом ОСОБА_1 (а.с.43, зворотній бік).
Проте на розгляд справи для надання пояснень 17.10.2022р. о 9 год. 30 хв. представник позивача не з`явився.
При цьому суд звертає увагу, що копія постанови направлена поштовим відправленням на адресу позивача, вказану у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а саме АДРЕСА_1 (а.с.61).
Така сама адреса вказана у підписаному позивачем акті №339538 від 01.09.2022р. про проведення перевірки (а.с.41).
З приводу посилань ОСОБА_1 застосування в пункті 5 довідки «Тип транспортного засобу» позначки букви «х» замість знаку «+», передбаченого Порядком, суд відмічає, що наявність такого недоліку в оформленні довідки про результати зважування не спростовує факту перевищення позивачем допустимого навантаження на вісь транспортного засобу та дає можливість ідентифікувати тип транспортного засобу, яким позивач перевозив сипучий вантаж із перевищенням допустимого навантаження на його вісь.
Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Тому суд відхиляє доводи позивача про те, що загальна маса транспортного засобу складала 36,76 т. при допустимій 40 т., що, на його думку, свідчить про відсутність порушень.
Стосовно інших посилань позивача, то суд відхиляє такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.02.2023 р.

Суддя О.О. Осіпова