Справа № 607/15557/22
Суддя: Позняк В. М.
Дата ухвалення: 2023-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2023 Справа №607/15557/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кужель К.С., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залів суду в місті Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 313443 від 22 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126, частиною першою статті стаття 126, частиною шостою статті 121 та частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22 жовтня 2022 року о 12 год. 20 хв. на автодорозі Н-22 керував автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не давало змоги його ідентифікувати на відстані 20 м; при зупинці на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію; на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1.А, п.2.1.Б, п. 2.4, п. 9.9 А ПДР. Зазначає, що не порушував правил дорожнього руху, жодних доказів на підтвердження керування ним транспортним засобом з забрудненими номерними знаками відповідачем не надано. Враховуючи те, що він не порушував ПДР, у працівників поліції не було підстав вимагати для перевірки документи, що виключає відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказує, що ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, однак транспортний засіб, яким він керував, зареєстрований у встановленому законом порядку. Щодо притягнення його до відповідальності за не включення аварійної сигналізації під час зупинки на вимогу поліцейського вказує, що відповідачем невірно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху та зміни його напрямку. Окрім того, при зупинці його автомобіля, працівник поліції спрямував його транспортний засіб в місце, в якому він не перешкоджав руху інших транспортних засобів, що виключає суспільну шкідливість за не включення аварійної сигналізації. З цих підстав вважає постанову протиправною та просить її скасувати.

Від представника відповідача - ГУНП у Волинській області надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилам спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2022 року замінено неналежного відповідача - Департамент патрульної поліції, на належного - ГУНП у Волинській області.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою про адміністративне правопорушення серії БАВ № 313443 від 22 жовтня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 126, частиною першою статті стаття 126, частиною шостою статті 121 та частиною другою статті 122 КУпАП за те, що він 22 жовтня 2022 року о 12 год. 20 хв. на автодорозі Н-22 керував автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не давало змоги його ідентифікувати на відстані 20 м; при зупинці на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію; на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1.А, п.2.1.Б, п. 2.4, п. 9.9. А ПДР.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статтей 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Щодо правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 КУпАП.

Частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в редакції, чинній станом на 22 жовтня 2022 року) передбачено адміністративну відповідальність та адміністративне покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн), за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження діянь, які інкримінуються позивачу в оскаржуваній постанові, а саме, те, що він 22 жовтня 2022 року о 12 год. 20 хв. на автодорозі Н-22 керував автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не давало змоги його ідентифікувати на відстані 20 метрів.

Суд не бере до уваги наданий суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського VID-20221226-WA0004, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 та від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, висновки якого в силу частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» повинні враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, вказаний відеозапис і не підтверджує обставини, які викладені в постанові, оскільки зафіксований на відеозаписі номерний знак можливо ідентифікувати.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, будь-яких інших доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що правил дорожнього руху він не порушував, та доводили факт керування транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, що не давало змоги прочитати державний номерний знак з відстані 20 метрів, представником відповідача суду не надано.

Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення, що не спростовується наданими представником відповідача доказами, суд вважає, що його вина вчиненні правопорушення не доведена.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі наданих доказів та вимог законодавства, суд доходить висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22 жовтня 2022 року серії БАВ № 313443, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Щодо правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Так, оскаржуючи вказану постанову, позивач вказував на те, що зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку, у зв`язку з чим притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП є неправомірним.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту "г" пункту 9.1 Правил дорожнього руху, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

При цьому, пунктом 9.2 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно підпункту "б" пункту 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Аналізуючи наведені вище норми, суд вважає, що в одному випадку обов`язок увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання вказаних вимог відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.

Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми, суд вважає, що хоча позивач не дотримався вимоги п.9.9. б Правил дорожнього руху, проте він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за цією нормою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що порушення позивачем вимог підпункту "б" пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Отже, поліцейським офіцером громади Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Скучинським Б.П. дії ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 9.9 б Правил дорожнього руху та не увімкненням аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч.2 ст.122 КУпАП

При цьому, суд звертає увагу на те, що статтею 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. ст. 139 і 140 цього Кодексу.

За таких обставин, суд доходить висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22 жовтня 2022 року серії БАВ № 313443, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП також слід скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Щодо правопорушень, передбачених частиною першою статті 126 КУпАП.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п.а), реєстраційний документ на транспортний засіб (п.б), поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, позивачем не заперечується, що він відмовився пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки він не порушував ПДР, а причина зупинки була безпідставна.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт іншого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 02 грудня 2019 року у справі № 766/10693/17.

Посилання позивача на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 суд до уваги не бере, оскільки він стосується інших правовідносин, так як в цій справі відносно позивача не виносилась постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Разом з тим, в даній справі поліцейський, вважаючи, що ОСОБА_1 як водій допустив порушення правил дорожнього руху, мав підстави для зупинення його автомобіля для з`ясування всіх обставин справи, за наслідками чого було винесено постанову, в тому числі за частиною шостою статті 121 КУпАП.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 22 жовтня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП судом не встановлено, постанова в цій частині винесена згідно ст.258 КУпАП.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб) мали місце, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування постанови серії БАВ №313443 від 22 жовтня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому в цій частині підлягає скасуванню.

В задоволенні позову про скасування постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП слід відмовити.

Оскільки при винесені оскаржуваної постанови відповідачем застосовані норми статті 36 КУпАП, яка визначає, що при декількох правопорушеннях стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, то ОСОБА_1 слід змінити захід стягнення, застосований постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 313443 від 22 жовтня 2022 року із штрафу у розмірі 850 грн. на штраф в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн., що передбачений санкцією ч.1 ст.126 КУпАП.

На підставі ст.55 Конституції України, ст.9, ст. 121, 122, 126, п.1 ст.247, ст.251, 258, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 313443 від 22 жовтня 2022 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121, частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення - скасувати та провадження по справі в цій частині закрити.

Змінити захід адміністративного стягнення, застосований по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, із штрафу у розмірі 850 гривень на штраф у сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

В задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 313443 від 22 жовтня 2022 року, в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, , 43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11.

Головуючий суддяВ. М. Позняк