Справа № 380/10284/22
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду

21 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення від 26.10.2021 № 23441/2407.

Ухвалою від 02.08.2022 суддя відкрила загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою, постановленою в підготовчому засіданні 14.12.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (від 11.10.2022 вх. 64135). Вказує, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, який обчислюється з 02.12.2021 - день вручення позивачу рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ОСОБА_1 за період з 21.01.2015 до 04.11.2019 № 23441/2407 від 26.10.2021у на загальну суму 23747,04 грн.: сума штрафної санкції - 5561,47 грн., сума пені - 17550,59 грн.

Представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду від 13.02.2023 (вх. № 9775), у якому зазначає, що позивачці не було відомо про факт ухвалення оскарженого рішення, оскільки остання не отримувала його (конверт з рішенням було повернутий відповідачу за завершенням строку зберігання). Водночас інформація про наявність заборгованості за штрафними санкціями, відобразилась у електронному кабінеті позивача лише у лютому 2022 року. Виявивши в електронному кабінеті ДФС інформацію про заборгованість, позивач почала вчиняти активні дії з метою з`ясування обставин, що стали підставою для її нарахування. Зокрема, 08.02.2022 АО «Апологет» звернулось до відповідача, із адвокатським запитом з питань виникнення заборгованості у позивача та вимогою надати документи, які стали підставою для такого нарахування. Всупереч вимогам Закону України «Про адвокатську діяльність», відповідач проігнорував даний запит та не надав відповідь у встановлені чинним законодавством стоки.

11.02.2022 позивач звернулась до відповідача, із запитом щодо правових підстав виникнення заборгованості у позивача та вимогою надати документи, які стали підставою для такого нарахування. У квітні 2022 року позивач отримала інформацію щодо оскарженого рішення та правових підстав здійснених нарахувань. З огляду на викладене, лише у квітні 2022 року позивач змогла ознайомитись з оскаржуваним рішенням та прийняти рішення щодо його обґрунтованості.

Вирішуючи зазначену заяву суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом, який обчислюється з 02.12.2021 року - день вручення позивачу спірного рішення.

Суд встановив, що рекомендований лист повернувся на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Позивач стверджує, що дізналася про існування заборгованості за штрафними санкціями у лютому 2022 року у електронному кабінеті Пуляєвої О.Л.

Відповідно до відповіді від 23.03.2022 № 5803/6/13-01-24-07-21 на заяву позивача від 11.02.2022 повідомлено про рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.10.2021 № 23441/2407.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (набуло статусу остаточного 10.15.2011) Європейський Суд з прав людини зазначив (цитата наводиться без посилань на інші справи): «… що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (…). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (…). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (…)».

Європейський Суд з прав людини вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».

З огляду на це, в контексті обставин справи, суди повинні звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та відповідно до безпідставності клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись статтями 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду -задовольнити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлений 21.02.2023.

Суддя Кедик М.В.