Справа № 826/496/16
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/496/16 Головуючий у 1 інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління МВС України в місті Києві, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві, в якому просила:

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;

- зобов`язати Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Головне управління Національної поліції у місті Києві виконати вимоги Розділу 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та надати змогу ОСОБА_1 пройти переатестацію на посаду слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- стягнути з Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 листопада 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію". В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення звільнення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві задоволено частково. Змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 в частині зазначення дати, якої позивач підлягає поновленню на посаді, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з дня, наступного за днем звільнення, а саме: з 07 листопада 2015 року». Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 в частині встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року - залишено без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 22 серпня 2019 року у розмірі 135128,11 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Головного управління МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 22 серпня 2019 року у розмірі в розмірі 197210,15 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Також, не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції (пункт 2) та ухвалити нове судове рішення у частині розміру вимушеного прогулу та суб`єкта стягнення (відповідача -Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

26 січня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

10 лютого 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, в Шевченківському РУ ГУ МВС в м. Києві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції та ліквідовано, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, та створено новий орган -Департамент патрульної служби як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно Закону України «Про Національну поліцію», з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України. Цим Законом передбачено право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Враховуючи, що Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ опублікований 06 серпня 2015 року в газеті «Голос України», тому тримісячний термін з дня його опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Наказом ГУ МВС в м. Києві від 06 листопада 2015 року №1017 о/с «По особовому складу», згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції, ОСОБА_1 , слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності слідчого відділу Шевченківського районного управління, звільнено з 06 листопада 2015 року у Запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

За змістом пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114 , звільнення у зв`язку зі скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, задовольняючи частково касаційну скаргу, скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 в частині встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, з урахуванням яких (абзац 3 пункту 2, пункт 5 розділу ІV, абзаци 2, 3 пункту 8 Порядку) необхідно було обчислити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача та визначити суму заробітку, що підлягає виплаті позивачу за цей час, виходячи з її середньоденної (середньогодинної) заробітної плати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статі 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Шевченківського РУ ГУМВС в м. Києві від 16 червня 2016 року №345, заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2015 року складає 3937,20 грн, з яких сплачено ПФДО 590,58 грн, ЄСВ 102,37 грн, військовий збір 59,06 грн; заробітна плата за жовтень 2015 року складає 4748,60 грн, з яких сплачено ПДФО 712,29 грн, ЄСВ 12346 грн, військовий збір 71,23 грн. (Т. 1 ст. 57).

Вищевказана інформацію повністю узгоджується з інформацією, що міститься в Розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року №1426, виданого Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС в м. Києві, згідно якого, середній заробіток ОСОБА_1 складає 142,39 грн, який розраховано, виходячи із грошового забезпечення за 30 календарних днів вересня 2015 року 3937,20 грн та із грошового забезпечення за 31 календарний день жовтня 2015 року 4748,60 грн. розрахунок підписаний заступником голови ліквідаційної комісії М.В. Подорожнім та членом ліквідаційної комісії С.В. Біндас та скріплений печаткою ГУ МВС в м. Києві (т. 3 а.с. 136).

Водночас, в апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції у місті Києві вказує, що матеріали справи містять розрахунок середнього заробітку позивача, який складає 125,29 грн, який зроблено, виходячи із грошового забезпечення за 30 календарних днів вересня 2015 року 3937,20 грн та із грошового забезпечення за 31 календарний день жовтня 2015 року 3705,60 грн розрахунок підписаний заступником голови ліквідаційної комісії. У довідці також зазначено, що 1 043 грн належить до разових виплат.

Колегія суддів не погоджується з даним посиланням апелянта, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний розрахунок не є належним та допустимим доказом, адже, не містить підпису уповноваженої особи - члена ліквідаційної комісії О. Носке, не містить реєстраційних номеру та дати, що унеможливлює встановлення дати його складення.

Разом з тим, судом першої інстанції вказано, що кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в цьому випадку з 07 листопада 2015 року по 22 серпня 2019 року (згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №826/496/16).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо періоду вимушеного прогулу та вважає його помилковим, з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 640/6398/19 визначив, що вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року допущено негайне виконання постанови в частині поновлення звільнення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно частин 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Отже, з вищевказаного вбачається, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, зокрема, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві повинна була виконана негайно.

При цьому, слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у даній справі у пункті 41 зазначено про поновлення позивачки з наступного, за днем звільнення, дня, тобто з 07 листопада 2015 року, але дати закінчення періоду вимушеного прогулу цим судовим рішенням не визначено.

Таким чином, вимушеним прогулом є період з 07 листопада 2015 року (як визначено Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2019 року) по 12 вересня 2017 року (дата винесення рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді).

Інші періоди, судом першої інстанції безпідставно включено в період, з якого обчислюється розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки, вони можуть бути включені в період затримки виконання рішення суду чи в період, коли позивача було поновлено на посаді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про необхідність при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходити не з робочих днів, а з календарних.

Колегія суддів не погоджується з таким доводами апелянта, оскільки, Законом України «Про міліцію» не було визначено порядку розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз положень Порядку №100 вказує, що для розрахунку середнього заробітку особи необхідно враховувати кількість робочих днів у відповідному періоді вимушеного прогулу особи.

На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» суд встановив, що кількість робочих днів за період з 07 листопада 2015 року по 12 вересня 2017 року становить 463 робочих дні, а саме: листопад 2015 року - 18 робочих днів, грудень 2015 року - 22 робочі дні; 2016 рік - 251 робочий день; січень 2017 - 20 робочих днів; лютий 2017 - 20 робочих днів; березень 2017 - 22 робочих дні; квітень 2017 - 19 робочих днів; травень 2017 - 20 робочих днів; червень 2017 - 20 робочих днів; липень 2017 - 21 робочий день; серпень 2017 - 22 робочих дні, вересень 2017 - 9 робочих днів.

За вказаних вище обставин, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу позивача становить 65 908,05,11 грн (142,39 грн х 463 днів).

Щодо доводів апелянта - Головного управління Національної поліції у місті Києві про те, що належним відповідачем за вимогою щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даному випадку є Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі ліквідаційної комісії управління, слід зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Згідно пункту 5 вищевказаного Порядку №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктом 6 Порядку №1074 передбачено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема: у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

З огляду на зазначене, оскільки, Шевченківське районне управління Головного управління МВС України в місті Києві ліквідовано, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Головного управління МВС в місті Києві.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно визначив період, за який підлягає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому, рішення суду підлягає зміні в частині.

Враховуючи вищезазначене, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступного змісту: Стягнути з Головного управління МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 12 вересня 2017 року у розмірі 65 908 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 05 коп.».

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Стягнути з Головного управління МВС в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 12 вересня 2017 року у розмірі 65 908 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 05 коп.».

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2023 р.