Справа № 480/13010/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 р.Справа № 480/13010/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 01.07.22 по справі № 480/13010/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 30.07.2021 № 08 (по податку з доходів фізичних осіб на 9333372,00 грн.), №08 (по військовому збору на 77781,00 грн.), № 08 (штрафні санкції за неподання форми №-1ДФ на 1020 грн.), № 08 (штрафні санкції за неподання форми 20-ОПП на 340 грн.).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області від 30.07.2021 № 08, № 08, № 08, №08. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 10125,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області.

Головне управління ДПС у Сумській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає вважає рішення суду незаконним, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що у зв`язку з оскарженням платником податків у судовому порядку Наказу №112 від 17.01.2019 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки з 25 січня 2019 та відповідно постанови Верховного Суду від 23 квітня 2021 по справі № 480/2004/19, то наявні підстави для зупинення відліку строку давності, передбачених п.102.3 ст.102 ПК України та не порушено строки давності проведення перевірки і визначення грошових зобов`язань платника податків. Перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань ОСОБА_1 як особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, тобто як податковим агентом - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні у зв`язку з відсутністю первинних документів, які дають право не бути податковим агентом до виплачених доходів при придбанні яблук та не звітувати про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ). Перевіркою встановлено неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма №1ДФ), стор. 9-10 Акту перевірки. Відповідно до п.п. 102.3 п.102.2 ст. 102 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання може бути нараховане без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пп.102.2.1 п. 102.1 статті 102, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано. На перевірку не надано первинні документи, що свідчать про придбання яблук, їх транспортування, проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, їх зберігання. Вказує , що не подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) не пов`язане з виконанням платником функції податкового агента. Окремо звертає увагу суду на тому, що платник в своїй позовній заяві взагалі не заперечував проти вищезазначеного порушення вимог податкового законодавства, але суд самостійно вирішив що дане ППР є протиправним. Просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду 01.07.2022 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник позивача в судове засідання не прибув про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт від 05.07.2021 № 3393/18-28-07- 08//508.

Перевіркою було встановлено наступні порушення:

1) п.п.164.1.1 п. 164.1 ст.164 з врахуванням п.п.165.1.24 п. 165.1 ст.165, п.п.168.1.1, п.п 168.1.4 п.168.1 ст.168, п.п. «а» п.176.2 ст.176, п. 177.7 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 11.08.2017 по 18.12.2017 на загальну суму 848520 грн.

2) п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військовий збір за період з 11.08.2017 року по 18.12.2017 на загальну суму 70710 грн.

3) п.51.1 ст.51, п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті не подання до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма No 1ДФ)

4) п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, п.8.1, 8.4 п.8 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» зі змінами та доповненнями, в результаті неподання до Шосткинськой ДПІ повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма No 20-ОПП) при здійсненні оптової торгівлі яблуками.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом було встановлено, що позивачем був отриманий дохід від реалізацій яблук від ТОВ «Дьолер Буковина» у загальній сумі 4995027,45 грн., у т.ч. 23.08.2017 у сумі 4700000,00 грн.,07.09.2017- у сумі 224737,45 грн, у сумі 70290,00 грн з призначенням платежу «Оплата за яблука згідно Договору №13 від 15.08.2017».

Крім того, податковим органом було встановлено, що позивачем було знято кошти з розрахункового рахунку. Загальна сума коштів, що зняті з розрахункового рахунку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на закупівлю сільськогосподарської продукції (яблук) в перевіряємому періоді склала 4714000,00 грн., в т.ч. 28.08.2017-у сумі 4665000,00 грн, у сумі 44000,00 грн, 08.12.2017- у сумі 5000 грн.

Податковий орган у акті перевірки зазначив, що ФОП ОСОБА_1 при закупівлі у власників сільськогосподарської продукції повинен утримувати податок з доходів фізичних осіб з виплачених за таку продукцію доходів. Проте, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 документів, які б підтверджували придбання яблук на перевірку не надані, звітність за формою №1-ДФ до контролюючого органу не подавалась. Довідки про наявність у фізичних осіб земельних ділянок, копії документів, що підтверджують державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єктів підприємницької діяльності платником ОСОБА_1 не надані. Тому суми отриманні на закупівлю яблук оподатковуються на загальних підставах.

При цьому , в акті вказано, що у зв`язку з вдісутністю первинних документів, які дають право не бути податковим агентом до виплачених доходів при придбанні яблук та не звітувати про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (Форма No1ДФ), податковий орган вважає, що закупівля сільгосппродукції (яблук) здійснювалась у громадян.

Отже відповідачем на підставі даних з рахунку позивача, відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 отримано 26.10.2016 грошові кошти у сумі 4700000,00 грн., 07.09.2017 - у сумі 224737,45 грн, та 31.10.2017 - у сумі 70290,00 грн, та знято 28.08.2017 грошові кошти у сумі 4665000,00 грн, 29.11.2017 - у сумі 44000,00 грн, 08.12.2017- у сумі 5000 грн., було зроблено висновок про придбання у власників сільгосппродукції яблук на суму 4714000,00 грн.

У зв`язку з чим податковий орган дійшов висновку, що як податковим агентом позивачем в порушення вимог податкового законодавства не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в період з 11.08.2017 по 18.12.2017, занижено військовий збір за серпень, листопад, грудень 2017 року, а також не подано до податкового органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків за формою № 1ДФ.

На підставі акту від 05.07.2021 № 3393/18-28-07-08//508 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 30.07.2021:

- № 08, яким збільшено грошове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 848520 грн та нараховано штрафну санкцію в сумі 84852 грн;

- № 08, яким збільшено грошове зобов`язання по військовому збору на суму 70710 грн та нараховано штрафну санкцію в сумі 7071 грн ;

- № 08, яким нараховано штрафні санкції в сумі 1020 грн. за неподання до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків форми № 1ДФ за серпень-грудень 2017 року;

- № 08, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 340 грн за неподання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність форми 20-ОПП .

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ОСОБА_1 подав до ДПС України скаргу. Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги № 25398/6/99-00-06-01-04-06 від 09.11.2021, податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення .

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує, що відповідачем порушено строки давності проведення перевірки і визначення суми грошових зобов`язань платника податків, оскільки перевірка проводилася з 23.06.2021 по 25.06.2021, суму грошових зобов`язань відповідачем визначено в податкових повідомленнях-рішеннях від 30.07.2021, проте перевірявся відповідачем період фінансово-господарської діяльності позивача, при здійсненні якої вчинені порушення: серпень 2017, листопад 2017 та грудень 2017 року. Так, у відповідача не існувало жодних юридичних підстав, які б перешкоджали провести перевірку в межах 1095- денного строку і визначити грошові зобов`язання. Строк давності по грошовому зобов`язанню за серпень 2017 року сплинув 09.11.2020, а строк давності по грошовому зобов`язанню за листопад і грудень 2017 року сплинув 09.02.2021. Отже, на думку позивача, відповідачем при прийнятті податкових повідомлень-рішень були порушені строки давності, встановлені п. 102.1. ст. 102 ПК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 дійшла висновку, що якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за підсумками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 2.12.2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями (далі за текстом ПКУ) - контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПКУ, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

П.п. 75.1.2. п. 75.1 ст.75 ПКУ передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно вимог п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України станом на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було припинено підприємницьку діяльність 18.12.2017.

Перевірка ГУ ДПС в Сумській області проводилась за період фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з 11.08.2017 по 18.12.2017 на підставі п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності (а.с. 136).

Як вбачається з акту перевірки, перевірка призначена наказом від 18.05.2021 №811-кн та проводилась податковим органом в період з 23.06.2021 по 25.06.2021 та (а.с. 136).

При цьому, період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якого відповідачем виявлено порушення є серпень, листопад та грудень 2017 року.

Тобто , з огляду на перевіряємий період, відповідачем проведено перевірку позивача та винесено податкові повідомлення-рішення поза межами встановленого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України строку.

Як вказує податковий орган як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, з посиланням на вимоги п.п. 102.3.4 п.102.3 ст. 102 ПК України, перебіг строку давності зупинявся, оскільки перевірка позивача, призначена наказом від 17.01.2019 № 112 на 25.01.2019, не була проведена у зв`язку з встановленням факту відсутності за місцем проживання податковою адресою платника податків (акт про не встановлення місцезнаходження від 25.01.2019 та акт про неможливість пред`явлення направлення від 25.01.2019). Крім того, як зазначає відповідач, позивачем оскаржувалось рішення про призначення перевірки в судовому порядку.

Так, згідно вимог п.п. 102.3.4 п.102.3 ст. 102 ПК України в редакції, чинній станом на час проведення перевірки, відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючий орган не може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки (крім випадку визнання незаконними дій із складання такого акта) та оскарженням платником податків у судовому порядку рішення контролюючого органу про проведення перевірки (крім випадків визнання протиправним та/або скасування такого рішення).

Саме посилаючись на вказану норму, податковий орган обґрунтовує правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень поза межами 1095-денного строку, встановленого законом.

Однак, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень (інтернет посилання - https://reestr.court.gov.ua/Review/83101813), наказ від 17.01.2019 № 112 було оскаржено позивачем в червні 2019 року, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 480/2004/19 було відмовлено у задоволенні позову, а постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили.

При цьому , п. 102.3 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції та внесено до Податкового кодексу України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX, який згідно п. 1 Прикінцевих положень, в частині нової редакції ст. 102 ПК України набрав чинності з 01.01.2021.

До 01.01.2021 редакція п. 102.3 ст. 102 ПК України не передбачала можливості зупинення строку давності у зв`язку з неможливістю провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки чи у зв`язку з оскарженням платником податків у судовому порядку рішення контролюючого органу про проведення перевірки.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення строку, протягом якого податковим органом могла бути проведена перевірка та самостійно визначено суму грошових зобов`язань платника податків.

Отже, ані станом на час призначення перевірки, ані протягом періоду оскарження наказу податкового органу про призначення перевірки чи тривалий час після набрання рішенням суду законної сили у відповідача були відсутні підстави нехтувати вимогами закону щодо строку проведення перевірки та визначення грошового зобов`язання платника податків.

Крім того , колегія суддів зазначає , що оскарження наказу на проведення документальної планової перевірки не зупиняє його дії та не має наслідком неможливість її проведення.

Також, безпідставними є посилання відповідача на вимоги п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 ПК України, відповідно до якої грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Податкового кодексу України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі Порядок № 1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

За положеннями пункту 8.2 Порядку № 1588 об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою № 20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків (п. 8.4 Порядку № 1588).

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час припинення підприємницької діяльності позивачем) передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність - 510 гривень.

У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Водночас ані акт, ані оскаржуване рішення не містять даних з приводу того, повідомлення про які саме об`єкти оподаткування, пов`язазні зі здійсненням діяльності з оптової торгівлі яблуками, мало бути і не було подане позивачем.

Відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду доказів, які б свідчили, що за перевірений період у ФОП ОСОБА_1 з`явились об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, що вказує на безпідставність висновків акта перевірки у цій частині.

Тобто , відповідачем не доведено наявності обов`язку позивача щодо подання податкової декларації, тому і відсутні підстави, визначені в п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 ПК України, для нарахування грошового зобов`язання без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті 102 ПК України.

Також, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевіркипризводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де зазначено, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Установивши порушення проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Оскільки доказом правомірності оскаржуваних ППР зі сторони контролюючого органу є акт документальної планової перевірки, складений в період коли вдповідач не мав законних підстав на проведення такої перевірки, то даний акт не може бути прийнятий і оцінений як допустимий доказ, через передчасність проведення перевірки.

Отже, з урахуванням того, що при оскарженні рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками податкової перевірки, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, колегія суддів вважає, що встановлені обставини щодо неправомірності проведення Відповідачем перевірки, за наслідками якої й були прийняті спірні рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 27 травня 2021 року у справі № 320/2460/19 та від 29 липня 2021 року у справі № 320/2460/19, від 28 грудня 2022 року у справах № 420/22374/21, № 640/25793/21, № 160/14248/21.

За таких обставин, оскільки порушення порядку проведення контрольного заходу позбавило суд першої інстанції процесуальної можливості прийняти акт перевірки як допустимий доказ, висновки відповідача про наявність в діях позивача порушень норм податкового законодавства є передчасними, а податкові повідомлення-рішення неправомірними.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з чим погоджується колегія суддів.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах у справах № 265/6582/16-ц, № 487/10128/14-ц, № 487/10132/14-ц, № 924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі. Доводів щодо незгоди з розміром судових витрат, які рішенням суду стягнені на користь позивача , апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 по справі № 480/13010/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 17.02.2023 року