Справа № 500/4246/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4246/22

20 лютого 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач), в якій просить:

визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.06.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах протиправним та скасувати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 роботу на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, роботу електромонтером з ремонту повітряних ліній електропередач в ТОВ "Електромодерн" в період з 01.04.2014 по 05.05.2015 та роботу електромонтером лінійником з монтажу повітряних ліній високої напруги й контактної мережі в ПП "Укрінженермереж" в період з 07.02.2019 по 24.12.2020 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 31.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Проте, рішенням від 07.06.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Беручи до уваги те, що загальний страховий стаж за період з 01.09.1984 до 22.11.2021 понад 35 років 6 місяців 17 днів та факт роботи на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач в ТОВ "Електромодерн" в період з 01.04.2014 по 05.05.2015 та електромонтер лінійник з монтажу повітряних ліній високої напруги й контактної мережі в ПП "Укрінженермереж" в період з 07.02.2019 по 24.12.2020, що передбачені Списком №2, підтверджується відомостями трудової книжки, а надати докази проведення атестації робочого місця за всі періоди роботи на цій посаді не має можливості з об`єктивних причин, позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 16.12.2022 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався, зокрема, на те, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 03.06.2022.

Відповідач вказує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. При зверненні позивача із заявою про призначення пенсії ним не було надано жодних уточнюючих довідок, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637). Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.12.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як співвідповідача до участі в справі. Ухвалено розгляд справи розпочати спочатку та проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 03.01.2023 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що проаналізувавши документи позивача, обраховано страховий стаж позивача у кількості 24 роки 9 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до норм п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV. За даними документами до страхового стажу зараховано усі періоди роботи позивача. Періоди роботи позивача з січня 1998 було взято до розрахунку стажу за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач зазначає, що оскільки у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про умови праці, а саме, про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, тому підтвердження спеціального стажу відбувається на підставі уточнюючої довідки підприємства. При зверненні позивача із заявою про призначення пенсії від 31.05.2022 ним не було надано уточнюючих довідок, передбачених Порядком №637, а відтак немає правових підстав для нарахування пільгового стажу.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трудової діяльності працював електромонтером, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.09.1985 (а.с.10-15).

Згідно записів трудової книжки позивач працював, зокрема, на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач в ТОВ "Електромодерн" в період з 01.04.2014 по 05.05.2015 та електромонтер лінійник з монтажу повітряних ліній високої напруги й контактної мережі в ПП "Укрінженермереж" в період з 07.02.2019 по 24.12.2020.

31.05.2022 позивач звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії (а.с.15).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 03.06.2022 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. Його страховий стаж складає 24 роки 9 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком №2 0 років (а.с.37), що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до норм п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV. За даними документами до страхового стажу зараховано усі періоди роботи позивача. Періоди роботи позивача з січня 1998 було взято до розрахунку стажу за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивачем не було надано документів, передбачених Порядком №637 (а.с.49).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.06.2022 №1900-0214-8/15408 позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії згідно поданої ним заяви від 31.05.2022 (а.с.13-14).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить п.2 ч.2 ст.114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п."б" ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п."б" ст.13 Закону № 1788-ХІІ страховий стаж та пільговий стаж, необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п."б" - "г" ст.54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п."б" - "г" ст.54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловікам після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Також у цій постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що в її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) вона сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відмовляючи позивачу у призначені пенсії на пільгових умовах, відповідач послався на те, що страховий стаж позивача складає 24 роки 9 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком №2 0 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637), у відповідності п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383).

Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Отже, аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 №10 "Об утверждении списков производств, работ, профессий, должностей и показателей, дающих право на льготное пенсионное обеспечение" посади "електромонтера", "слюсаря-електрика" та "акумуляторщика" були віднесені до посад працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України. Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", від 16.01.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" та від 24.06.2016 № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджувались списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких (на яких) дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

З матеріалів справи видно, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працював, зокрема, на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач в ТОВ "Електромодерн" в період з 01.04.2014 по 05.05.2015 та електромонтер лінійник з монтажу повітряних ліній високої напруги й контактної мережі в ПП "Укрінженермереж" в період з 07.02.2019 по 24.12.2020.

При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії позивачем надано: витяг з наказу Тернопільського управління ЗАТ "Електро" № 28 від 27.03.2000 "Про затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджується право на пільги та компенсації" яким підтверджено право електромонтера-лінійника по монтажу повітряних ліній високої напруги й контактної мережі ОСОБА_1 на пільгову пенсію за Списком №2 (а.с.20) з висновком державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестацій робочих місць від 07.06.2000 № 120/05 (а.с.21).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць) та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як слідує із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

У п.4 Порядку проведення атестації та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій визначено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п."б" ст.13 Закону № 1788-ХІІ, п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а висловила правову позицію, у відповідності до якої непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз законодавчих норм свідчать про достатність поданих позивачем документів для встановлення факту перебування на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, що міститься у Списку №2, а тому вказаний період має бути зарахований до його пільгового стажу.

Разом з цим, у трудовій книжці позивача відсутні відомості про зайнятість позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці у періоди роботи з 01.04.2014 по 05.05.2015 в ТОВ "Електромодерн" та з 07.02.2019 по 24.12.2020 в ПП "Укрінженермереж", що унеможливлює підтвердження його пільгового стажу тільки даними трудової книжки та, відповідно, обумовлює підтвердження пільгового характеру роботи уточнюючою довідкою.

На підтвердження спеціального трудового стажу позивачем не було надано уточнюючих довідок підприємств за вказані періоди, трудовий стаж на яких був здобутий відносно недавній термін, що давало можливість отримати ОСОБА_1 необхідні відомості.

З огляду на викладене, враховуючи непідтверджений належними та достатніми доказами пільговий характер роботи позивача з 01.04.2014 по 05.05.2015 в ТОВ "Електромодерн" та з 07.02.2019 по 24.12.2020 в ПП "Укрінженермереж", суд не вбачає законних підстав для зарахування відповідачем вказаних періодів до пільгового стажу.

Водночас, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у рішенні №53 від 03.06.2022 також послалось на недостатній страховий стаж, що складає 24 роки 9 місяців 13 днів. Періоди роботи позивача з січня 1998 було взято до розрахунку стажу за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом досліджено довідку форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 1998-2022 роки (а.с.56-58). Всі періоди, за які є відомості про сплачені страхові внески зараховані до страхового стажу позивача пропорційно до кількості відпрацьованих днів та сплачених страхових внесків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що безпідставно не зарахований до пільгового стажу період роботи позивача на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" в період з 22.04.1993 по 31.03.2014, що міститься у Списку №2, також безпідставно не зараховано у повному повному обсязі і до страхового стажу позивача.

Натомість ОСОБА_1 не ставить питання у цій справі про правомірність визначення відповідачем його страхового стажу, який за обрахунками позивача складає 35 років 6 місяців 17 днів.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань. При цьому суд не здійснює у даному випадку обрахування страховий стажу позивача.

В силу приписів ч.2 ст.9 КАС України Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи безпідставно не зарахований до пільгового стажу період роботи позивача на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" з 22.04.1993 по 31.03.2014, що міститься у Списку №2, який також зараховано до страхового стажу позивача не в повному обсязі, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 03.06.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування, чи виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання пенсії за віком на підставі п."б" ст.13 Закону № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до п."б" ст.13 Закону № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, зарахувавши до пільгового стажу період роботи на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" з 22.04.1993 по 31.03.2014, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 496,20,00 грн. згідно квитанції № 44Т4-Е658-2В1Е-М0ХТ від 24.11.2022 на суму 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (а.с.9).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 03.06.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді електромонтер-лінійник по монтажу повітряних ліній високої напруги і контактної мережі в Тернопільському управлінні ЗАТ "Електро" з 22.04.1993 по 31.03.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, 158 Б, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.