Справа № 160/26931/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України щодо неналежного забезпечення визначення розміру, періоду, строку, нарахування та негайної повної виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином здійснити призначення, нарахування та негайну повну виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2018 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та щомісячно проводити відповідні виплати, починаючи з 01.12.2018 року, з врахуванням фактично виплачених сум, до змін у законодавстві, передбачаючих збільшення виплат;
- стягнути солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державну казначейську службу України подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом місячного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно призначено пенсію з 22.12.2018 року, а не з 01.12.2018 року, як це встановлено у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року по справі №160/1572/19. Крім цього, представник позивача зауважив, що Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не виплачує позивачу заборгованість з виплати пенсії починаючи з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в розмірі 82 829,25 грн. Представник позивача акцентує увагу, що відповідач не має правової можливості застосовувати черговість виплати заборгованості по пенсії. Також представник позивача зазначив, що відповідачем-1 протиправно не виплачує позивачу пенсію з 01.12.2018 року , з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Крім цього представник позивача зазначає, що позивачу діями відповідачів було завдано моральну шкоду. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
28.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
31.01.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
08.02.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи задоволено частково.
Чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі? Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?
Проведення судово-психологічної експертизи доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса».
Витрати по проведенню вказаної експертизи покладено на ОСОБА_1 .
10.02.2022 року Державна казначейська служба України звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що казначейство не заподіювало позивачу жодної шкоди, у правовідносини з ним не вступало, а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача-2 моральної шкоди. Крім цього відповідач-2 зауважив, що дії, які на думку позивача, заподіяли йому шкоду, не вчинялись Державною казначейською службою України. Спираючи на вищевикладене, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
07.07.2022 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено частково.
В іншій частині ухвалу залишено без змін.
13.09.2022 року Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із клопотанням, в якому просив:
1) надати матеріали справи №160/1572/19 з аудіозаписами судових засідань;
2) уточнити питання, які необхідно вирішувати при проведенні судово-психологічної експертизи стосовно ОСОБА_1 ;
3) надати докладні матеріали (наприклад, пояснення або показання родичів, друзів, сусідів, співробітників та інших осіб), які характеризують ОСОБА_1 до та після подій, що розглядаються за справою, щодо: а) звичайних особливостей характеру та емоційного стану; б) особливостей настрою, поведінки у перебігу подій, що досліджуються за справою; в) стосунків з оточуючими;
4) забезпечити можливість психологічного обстеження ОСОБА_1 експертом-психологом за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, 8-а .
Клопотання Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» про надання матеріалів задоволено.
Витребувано у Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу №160/1572/19.
Витребувано у ОСОБА_1 докладні матеріали (наприклад, пояснення або показання родичів, друзів, сусідів, співробітників та інших осіб), які характеризують ОСОБА_1 до та після подій, що розглядаються за справою, щодо: а) звичайних особливостей характеру та емоційного стану; б) особливостей настрою, поведінки у перебігу подій, що досліджуються за справою; в) стосунків з оточуючими.
Витребувано у ОСОБА_1 згоду або відсутність згоди на психологічне обстеження в експертній установі за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, 8-а .
Витребувано у ОСОБА_1 інформацію щодо оплати рахунку №803 від 06.09.2022 року.
Встановлено ОСОБА_1 та Дніпропетровському окружному адміністративному суду десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду для подання витребуваних судом документів.
07.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено ОСОБА_1 строк для подання витребуваних судом документів та інформації на 10 днів з моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Суд зазначає, що станом на 21.02.2023 року позивачем не подано витребувані судом документи та інформація, в свою чергу, від Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» надійшло до суду повідомлення про неможливість надання висновку.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
22.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, яку було зареєстровано за №3346.
21.01.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь №27/03.13-26/6 про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, через відсутність необхідного страхового стажу.
18.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу для призначення йому пенсії період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року включно, період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року включно; зарахуванні до страхового стажу для призначення йому пенсії період з 07.06.2014 року по 10.09.2014 року включно на пільгових умовах - один місяць служби (страхового стажу) за три; призначенні, нарахуванні та виплати йому пенсії з 01.12.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу для призначення йому пенсії період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року включно, період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року включно; зарахувати до страхового стажу для призначення йому пенсії період часу з 07.06.2014 року по 10.09.2014 року включно на пільгових умовах - один місяць служби (страхового стажу) за три; належним чином здійснити йому призначення, нарахування та виплату пенсії без обмеження граничного розміру з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та щомісячно проводити відповідні виплати, починаючи з 01.12.2018 року, з врахуванням фактично виплачених сум, до змін у законодавстві, передбачаючих збільшення виплат;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 300000 грн.;
- рішення звернути до негайного виконання;
- зобов`язати відповідача подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом місячного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
13.01.2021 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/1572/19 позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 періоду з 01.10.2007 р. по 31.12.2010 р. включно, з 01.07.2018 р. по 31.08.2018 р. включно, періоду з 07.06.2014 р. по 10.09.2014 р. включно на пільгових умовах - один місяць служби (страхового стажу) за три та призначенні пенсії з 01.12.2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 період з 01.10.2007 р. по 31.12.2010 р. включно, період з 01.07.2018 р. по 31.08.2018 р. включно, період з 07.06.2014 р. по 10.09.2014 р. включно на пільгових умовах - один місяць служби (страхового стажу) за три.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2018 року про призначення йому дострокової пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 54 000 грн.
У задоволенні решти позовної заяви відмовлено.
20.04.2021 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/1572/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року в адміністративній справі №160/1572/19 залишено без змін.

21.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/1572/19 виправлено описку в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року по адміністративній справі №160/1572/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, а саме: помилково зазначену дату розгляду заяви позивача - 02.12.2018 року, та читати вірно - 22.12.2018 року.

30.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з приводу призначення пенсії.

18.10.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом за №36600-30959/Ф-01/8-0400/21 розглянуло заяву позивача від 30.09.2021 року та повідомило, що позивачу призначено пенсію за віком з 22.12.2018 року. Також повідомлено, що пенсію позивачу виплачено в липні в розмірі 3 059,10 грн. та нараховано пенсію за період з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в сумі 82 829,25 грн., в свою чергу, вказана заборгованість буде виплачена після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для виплати сум, нарахованих за рішенням суду.

Не погоджуючи з невиплатою заборгованості по пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

У відповідності до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Статтею 74 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що з метою забезпечення фінансової стабільності Пенсійного фонду формується резерв коштів Пенсійного фонду.

Резерв коштів Пенсійного фонду складається з резерву коштів для поточних потреб та резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах, які зараховуються на окремі субрахунки одного рахунку Пенсійного фонду.

Порядок формування та використання резерву коштів Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного фонду.

Резерв коштів для поточних потреб формується з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі фінансування виплати пенсій і надання соціальних послуг у сумі, що дорівнює місячній потребі на зазначені цілі згідно з бюджетом Пенсійного фонду на відповідний рік та затверджується в його складі.

Резерв коштів для поточних потреб використовується та поновлюється таким чином, щоб на початок кожного місяця на відповідному субрахунку сума цього резерву дорівнювала місячній потребі коштів, необхідній для забезпечення фінансування виплати пенсій та надання соціальних послуг, визначеній у бюджеті Пенсійного фонду.

Після забезпечення виплати пенсій та надання соціальних послуг і створення резерву коштів для поточних потреб надлишкові кошти Пенсійного фонду зараховуються до резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах, який може виникнути у зв`язку із зміною демографічної ситуації в Україні.

Резерв коштів для поточних потреб зберігається в уповноваженому банку, а резерв коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах - у зберігачі. Зберігач забезпечує зберігання та облік резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах окремо від пенсійних активів накопичувальної системи пенсійного страхування та інших коштів.

В свою чергу, стаття 75 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що розмір резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах визначається за результатами щорічних актуарних розрахунків.

Розмір резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах затверджується правлінням Пенсійного фонду у складі бюджету Пенсійного фонду одночасно з встановленням порядку його формування і використання.

З метою збереження резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах та отримання доходу здійснюється інвестування цього резерву коштів у порядку, передбаченому цим Законом для інвестування коштів Накопичувального фонду, а також правилами їх інвестування.

Інвестування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах здійснюється компаніями з управління активами, які обираються для Накопичувального фонду за результатами конкурсу.

Компанії з управління активами і зберігач складають та подають звіти щодо інвестування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах правлінню Пенсійного фонду, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, в порядку та за формами, встановленими правлінням Пенсійного фонду за погодженням з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Виконавча дирекція Пенсійного фонду складає річний звіт щодо формування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах з висновком щодо достатності цього резерву коштів для забезпечення виконання Пенсійним фондом зобов`язань у солідарній системі протягом наступних 75 років і подає його правлінню Пенсійного фонду для затвердження.

Якщо протягом року сума резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах становить менше ніж 90 відсотків суми коштів, необхідних за результатами щорічного актуарного розрахунку для забезпечення довгострокової фінансової стабільності та виконання зобов`язань Пенсійного фонду щодо фінансування пенсій та соціальних послуг, правління Пенсійного фонду зобов`язане подати Кабінету Міністрів України пропозиції щодо джерел поповнення та збалансування бюджету Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку.

Статтею 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що джерелами формування коштів Пенсійного фонду є:

1) надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у розмірах, визначених законом, крім частини страхових внесків, що спрямовується до накопичувальної системи пенсійного страхування;

2) інвестиційний дохід, який отримується від інвестування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах;

3) кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом;

3-1) кошти, сплачені виконавчій дирекції Пенсійного фонду за надання послуг з адміністрування Накопичувального фонду та послуг недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення;

4) суми від фінансових санкцій та пені (крім сум пені, сплачених роботодавцем за несвоєчасне перерахування з його вини сум страхових внесків застрахованої особи до накопичувальної системи пенсійного страхування), застосованих відповідно до цього Закону та інших законів до юридичних та фізичних осіб за порушення встановленого порядку нарахування, обчислення і сплати страхових внесків та використання коштів Пенсійного фонду, а також суми адміністративних стягнень, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за ці порушення;

5) благодійні внески юридичних та фізичних осіб;

6) добровільні внески;

6-1) благодійні пожертви юридичних та фізичних осіб;

7) інші надходження відповідно до законодавства.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на:

1) виплату пенсій, передбачених цим Законом;

2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом;

3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду;

4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій;

5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» фінансування пенсії, допомоги на поховання та оплата послуг за їх доставку особам, визначеним пунктами 1-5 і 7 частини першої цієї статті, у період до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету. Виплата пенсії особам, визначеним пунктом 6 частини першої цієї статті, допомоги на поховання та оплата послуг за їх доставку у період до досягнення такими особами пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, здійснюються Пенсійним фондом за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у порядку, встановленому Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Пенсійним фондом за погодженням із центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах соціального захисту населення та зайнятості населення.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що Пенсійний фонд є органом, який забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, формує резерв з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі фінансування виплати пенсій та використовує вказаний резерв коштів для поточних потреб для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах, кошти Пенсійного органу складаються, зокрема, з коштів державного бюджету.

Згідно пп.4, 6 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014 року, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює в межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Отже, посилання відповідача-1 на відсутність бюджетних асигнувань для виплати позивачу заборгованості із пенсійних виплат є неналежними.

Крім цього щодо доводів відповідача-1 про те, що заборгованість з виплати пенсії позивачу має бути виплачена виключно за рахунок Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводяться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що дійсно фінансування пенсії, яка призначена позивачу, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. В свою чергу, кошти державного бюджету є Джерелами формування коштів Пенсійного фонду.

Таким чином, виплату пенсії позивачу здійснює Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винятково коштом Пенсійного фонду, які поступили з державного бюджету.

Суд звертає увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не надано до суду доказів на підтвердження відсутності коштів для виплати позивачу заборгованості з виплати пенсії у розмірі 82 829,25 грн. Крім цього, суд звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України з моменту фактичного призначення пенсії позивачу, а саме з липня 2021 року, виплачує позивачу пенсію та не заперечує проти відсутності коштів для виплати щомісяця пенсії позивачу починаючи з липня 2021 року, однак заперечує проти наявності коштів для виплати заборгованості з пенсії позивача.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 77 КАС України, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинно було надати до суду всі наявні у нього документи та матеріли, які можуть бути використані як докази у справі, зокрема, документи, які могли б підтвердити відсутність коштів державного бюджету в системі коштів Пенсійного фонду, які могли б бути залучені для фінансування виплати позивачу заборгованості з пенсії у розмірі 82 829,25 грн.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005 року) якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні від 16.12.1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Європейський Суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16.09.1996 року, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. У преамбулі до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Суд звертає увагу, що змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам Верховною Радою України не приймалось

Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 року у справі №702/712/17 висловив таку правову позицію: буквальне тлумачення частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ. Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціальних законів є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи, на виконання рішення суду, пенсія позивачу була перерахована, проте не виплачена, позивач вважає такі дії пенсійного органу протиправними, що, в свою чергу, дає підстави для застосування спеціальних строків, визначених статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач-1 у відзиві зазначає, що позивачу були нараховані пенсійні виплати, проте не виплачені до теперішнього часу.

Отже, нараховані позивачу пенсійні виплати за період з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в сумі 82 829,25 грн., не виплачені з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тобто відповідачем-1 допущена протиправна бездіяльність.

Відсутність додаткових асигнувань, на яке посилається відповідач-1, не є підставою для не виплати належних позивачу пенсійних виплат, оскільки для вказаних цілей Пенсійний орган формує резерв коштів, які використовуються з метою своєчасної та у повному обсязі виплати пенсії.

У цьому випадку відповідачем-1 порушуються право позивача на належне йому пенсійне забезпечення та втручання у мирне володіння майном.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії за період з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в сумі 82 829,25 грн., а отже, вказана сума заборгованості підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача.

В свою чергу, суд зазначає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жодним чином не передбачено формування коштів Пенсійного фонду за рахунок коштів Державної казначейської служби України, а також не передбачено виплату заборгованості з пенсійних виплат за рахунок Державної казначейської служби України.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості з пенсійних виплат, які заявлені до Державної казначейської служби України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання компенсації втрати частини доходів, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Оскільки відповідачем-1 протиправно не виплачено позивачу заборгованість з виплати пенсії в сумі 82 829,25 грн., суд дійшов висновку про стягнення з відповідача-1 також компенсації втрати частини доходів, обрахованої з суми заборгованості по пенсії у розмірі 82 829,25 грн.

Щодо вимог позивача, пов`язаних із виплатою пенсії починаючи з 01.12.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії) право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок;

Згідно п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення дострокової пенсії за віком 22.12.2018 року.

Станом на момент звернення із заявою про призначення дострокової пенсії за віком позивачу було 57 років.

Таким чином, позивач звернувся за призначенням пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, який в даному випадку становить 55 років.

З огляду на зазначене, суд вбачає необґрунтованими доводи представника позивача, що пенсія позивачу підлягає призначенню з 01.12.2018 року, а отже, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивача, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (далі - постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як стверджує позивач, дії відповідачів спричинили позивачу моральні страждання, зокрема у позивача погіршився звичний гармонійний стиль життя, що потягло за собою певну зміну сімейних традицій, обмежено можливість побудови нових сімейних планів, а також призвело до пристосування позивача до погіршених умов існування.

Також позивач зауважує, що завдана йому моральна шкода пов`язується з душевними стражданнями, тривалому погіршенню настрою та самопочуття, а дійсний розмір моральної шкоди можна виміряти лише роками на які через психологічну травму стало коротшим життя позивача.

Проте, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача-1. Позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача-1 призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідачів.

Також позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. посиланням на норми Цивільного кодексу України, які фактично відсутні в Цивільному кодексі України.

Жодних інших обґрунтувань моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн., ані позивачем, ані його представником не наведено.

Суд зазначає, що позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Крім цього, суд звертає увагу, що позивачем фактично не сплачено за проведення судово-психологічної експертизи, а також не подано витребувані судом інформацію та документи, необхідні для проведення судово-психологічної експертизи, яка направлена на встановлення факту наявності страждань (моральної шкоди) за умов ситуації, що досліджуються у даній справі.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Здійснивши системний аналіз положень КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на ненаведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача-1 на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявника у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №160/26931/21, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 31.08.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в сумі 82 829,25 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 22.12.2018 року по 31.07.2021 року в сумі 82 829,25 грн., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський