Справа № 620/9037/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року Чернігів Справа № 620/9037/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просить:

1. визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.05.2022 за № 2500-0209-8/16051 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991, з 19.01.1993 до 05.12.1996 та період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахував до загального страхового стажу періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991, з 19.01.1993 до 05.12.1996 та період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979, зважаючи, що вказаний стаж підтверджується трудовою книжкою та архівними довідками.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23.01.2023 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про залучення другого відповідача задоволено повністю. Залучено до участі у справі № 620/9037/22 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000, ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у відзиві на позов просило відмовити суд у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки Головне управління не здійснювало розгляд заяви позивача про призначення пенсії, додані документи до неї не аналізувались, наявність чи відсутність підстав для врахування чи неврахування певного періоду роботи до страхового стажу позивача Головним управлінням не встановлювалась. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області жодних рішень щодо позивача не приймалось і зобов`язання вчинити дії на користь позивача суперечитиме чинному законодавству. Вказали, що дії Головного управління є правомірними, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у відзиві на позов заперечувало щодо задоволення позовних вимог та вказало, що позивачем при зверненні за призначенням пенсії за віком надало лише трудову книжку та паспорт, інших документів, підтверджуючих періоди роботи та навчання, що передбачені Порядком № 637, позивачем не надано.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач 12.05.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідним пакетом документів.

19.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом за № 2500-0209-8/16051 повідомило позивача про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

Загальний трудовий стаж позивача складає 21 рік 2 місяці 20 днів. Необхідний трудовий стаж - 29 років.

У рішенні про відмову у призначення пенсії зазначено, що ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991. з 16.09.1991 до 30.09.1991 та період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979 оскільки відсутні документи (формуляр), видані компетентними органами Естонської Республіки про підтвердження стажу, набутого на її території.

Період роботи з 19.01.1993 до 05.12.1996 згідно запису трудової книжки від 18.07.1979 № НОМЕР_1 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку на першій сторінці трудової книжки (печатка без перекладу) /а. с. 12-13/.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушує права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент подання заяви досягнув 60-річного віку 07.05.1962.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII та ст. 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд вказує, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 18.07.1979 знайшли своє підтвердження період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979 та періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991, з 19.01.1993 до 05.12.1996 /а. с. 14-23/.

Крім того у матеріалах справи міститься архівна довідка від 29.12.2021 № 7-3/21/5401 про нараховану заробітну плату на Кохтла-Ярвеській меблевій фабриці в 1981-1987 роках, в 1988-1991 роках /а. с. 8-11/.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, суд вважає необґрунтованими посилання ГУ ПФУ в Чернігівській області на положення вказаної Угоди, яка була ратифікована лише 05.10.2010, оскільки вони не стосуються питання визнання чи не визнання стажу, набутого за часів СРСР, а стосуються питання визнання чи не визнання стажу вже набутого на території України та Естонської Республіки після обрання незалежності обома країнами.

У свою чергу, питання врахування у страховий стаж часу роботи на підприємствах, установах та організаціях за часів СРСР врегульоване Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, частиною другою статті 6 якої передбачено, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам-учасникам Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.

Тобто Україна та інші держави-учасники Угоди зазначеним документом взяли на себе зобов`язання враховувати трудовий стаж, набутий їх громадянами на території колишнього СРСР.

Суд звертає увагу, що в Угоді йде мова про території колишнього СРСР взагалі, та не пов`язується визнання стажу, виключно набутого на територіях союзних радянських республік, правонаступниками яких є держави-учасники Угоди.

Саме на таке розуміння Угоди вказує і її преамбула, відповідно до якої держави-учасники мають зобов`язання відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їх території або на території інших республік за час їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасників Угоди.

Так, Естонська Республіка не є учасником зазначеної Угоди.

Але, оскільки Естонська РСР в той час, входила в склад СРСР, а відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Україна взяла на себе зобов`язання зараховувати в страховий стаж, що дає право на пенсію, трудовий стаж набутий на території колишнього СРСР, час роботи ОСОБА_1 з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991 повинен бути зарахований до загального страхового стажу.

Також суд зазначає, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення його прав та обов`язків у сфері соціального захисту органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для нього.

Такий висновок узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», згідно з якими тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зазначені висновки стосуються особливостей тлумачення й застосування національного законодавства, однак є актуальними також під час застосування положень міжнародного договору.

За таких обставин, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991 безпідставно не зараховано до страхового стажу, що вказує на протиправність прийнятого ГУ ПФУ в Хмельницькій області рішення в цій частині.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 19.01.1993 до 05.12.1996 та періоду навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979, суд вказує наступне.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім періодів роботи, до страхового стажу зараховуються військова служба, навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах та в училищах.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час навчання у вищих навчальних та професійних навчально-виховних закладах враховується до страхового стажу на підставі дипломів, посвідчень, свідоцтв та інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Період навчання зараховується до страхового стажу з 1 вересня по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації.

Тож зважаючи на наявність у трудовій книжці запису про навчання позивача з 01.09.1978 до 16.07.1979, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не врахував період навчання до страхового стажу.

Також суд звертає увагу, що записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок, отже належним чином підтверджують трудовий стаж позивача, набутий ним у ці періоди.

Частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Судом встановлено, що відповідач не звертався до будь-яких органів, організацій, а також архівних установ Естонської Республіки з метою підтвердження або спростування спірних періодів роботи позивача.

Зважаючи на це, суд критично ставиться до доводів щодо неможливості зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за можливі неточності у трудовій книжці або відсутність певних відомостей, не може бути перекладена з роботодавця на працівника та призводити до позбавлення останнього права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу для призначення пенсії.

Як встановлено судом та вказано вище, записи у трудовій книжці позивача, які підтверджують його страховий стаж за відповідні періоди, не містять виправлень, описок, підчищень, а тому не потребують додаткового підтвердження будь-якими іншими документами, чого відповідач не спростував.

Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в цьому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень частини першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас суд зазначає, що рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та не зарахування спірного страхового стажу було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 19.05.2022 № 2500-0209-8/16051 було лише повідомлено позивача про прийняте рішення. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне, з метою поновлення порушених прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що направлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.05.2022 за № 2500-0209-8/16051. А також необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991, з 19.01.1993 до 05.12.1996 та період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 496,20 грн з кожного.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що направлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.05.2022 за № 2500-0209-8/16051.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.07.1979 до 30.06.1981, з 07.01.1982 до 16.04.1982, з 15.08.1984 до 30.08.1991, з 16.09.1991 до 30.09.1991, з 19.01.1993 до 05.12.1996 та період навчання з 01.09.1978 до 16.07.1979.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, вул. Г. Чекірди, буд. 10, м .Хмельницький, 29000, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення суду виготовлено 16 лютого 2023 року.

Суддя О.В. Заяць