Справа № 460/626/19
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 лютого 2023 року

м. Київ

справа №460/626/19

адміністративне провадження № К/990/1176/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А.,

розглянувши матеріали справи №460/626/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправною та скасування вимоги касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року (суддя Щербаков В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року (головуючий суддя Святецький В.В., судді: Гудим Л.Я., Довгополов О.М.),

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» (далі також - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги від 16.01.2019 №Ю-258-11 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний соціальний внесок) в сумі 16694823,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом протиправно прийнято оскаржувану вимогу, оскільки Товариством, незважаючи на арешт коштів на банківських рахунках, було забезпечено сплату єдиного соціального внеску за посередництва ДП «Хімік» ПАТ «Азот», проте перераховані кошти безпідставно не зараховані відповідачем в рахунок сплати єдиного соціального внеску.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року, позов Товариства задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, висновки якого підтримав апеляційний суд, виходив з того, що ДП «Хімік» ПАТ «Азот», перераховуючи соціальний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник, а відтак Товариством були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного обов`язку щодо сплати єдиного внеску. Позивач своєчасно сплатив суму єдиного внеску за період з липня по вересень 2015 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2018 та вимога №Ю-258-11 від 16.01.2019 сформовані в результаті неправомірних дій відповідача в інтегрованій картці Товариства. Відповідач сформував оскаржувану вимогу від 16.01.2019 №Ю-258-11, в тому числі, на підставі сум грошового зобов`язання, які платник узгоджує в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером (258), що суперечить чинному законодавству.

Також судами при прийнятті рішень враховано постанову Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16, в якій сформовано висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року.

Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України унесені зміни.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи в межах підстави відкриття касаційного провадження та дійшов висновку, що касаційне провадження у цій справі необхідно закрити.

Колегією суддів встановлено, що в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження спірним питанням є відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості сплати (зарахування) коштів в рахунок погашення заборгованості з єдиного соціального внеску третіми особами, оскільки в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, сплата ДП «Хімік» ПАТ «Азот» єдиного внеску від імені ПАТ «Рівнеазот» суперечить вимогам частини дев`ятої статті 25 вказаного Закону. На переконання відповідача саме з рахунків ПАТ «Рівнеазот» повинна здійснюватися сплата ЄСВ, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2019 № Ю-258-11 сформована правомірно.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів вважає, що доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах спростовуються наступним.

25.01.2019 Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 817/85/16, у якій зазначив, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

У цій постанові Верховний Суд, виходячи із аналізу положень норм цивільного законодавства та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дійшов висновку, що в результаті реалізації між Товариством та Повіреним взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, позаяк власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, правильно застосували норми права, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених, зокрема, у постанові від 25.01.2019 у справі № 817/85/16, яку суди у цій справі зазначали у своїх рішеннях, а також у постановах від 06 лютого 2020 року (справа №812/1281/17), від 13 травня 2021 (справа № 460/1792/19), від 23 вересня 2021 року (справа № 460/2590/19).

Відтак, довід контролюючого органу у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

У зв`язку з викладеним, у цій справі наявні підстави для закриття касаційного провадження.

Окрім того, до касаційної скарги було додано клопотання Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про заміну сторони (відповідача) правонаступником згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такою мірою, якою вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про його заміну підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 339, статтями 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Замінити Офіс великих платників податків ДПС його правонаступником - Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №460/626/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

Л.І. Бившева

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду