Справа № 420/377/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/377/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Єлісашвілі О.М. (згідно виписки),

розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Одеської обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05.01.2023 надійшов позов Одеської обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2022 ВП №70133300 про накладення штрафу.

Ухвалою від 10.01.2023 позов Одеської обласної прокуратури залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

16.02.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву Одеської обласної прокуратури, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки судом у рішенні не наведено розрахунків та не визначено сум, що підлягають стягненню, наведене унеможливлює виконання вказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі № 420/23729/21, і в подальшому перевіряючими органами може бути розцінене як бюджетне правопорушення. З посиланням на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 вказує, що наведене підтверджує поважність причин невиконання судового рішення у справі № 420/23729/21 та передчасність накладення на Одеську обласну прокуратуру штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

20.02.2023 до суду від відповідача за вх №ЕП/5230/23 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2022 № 420/23729/21, про «Зобов`язання Одеської обласної прокуратури здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні». Зазначає, що у визначений Законом строк боржником рішення суду не виконано, у зв`язку із чим, керуючись статтями 63, 75 Закону, державним виконавцем 14.12.2022 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 5100 грн. Вказує, що оскаржувана постанова винесена у межах та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явивсь, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі №420/23729/21: позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні; зобов`язано Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні; зобов`язано Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 29.10.2021 року по 11.02.2022 року (день ухвалення рішення судом); в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Одеської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2022 по справі №420/23729/21: апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 420/23729/21 скасовано в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні по день остаточного розрахунку та ухвалено у скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 ; у іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 420/23729/21 залишено без змін.

12.08.2022 Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/23729/21 видано виконавчий лист про зобов`язання Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.10.2022 за вказаним вище виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду №420/23729/21 від 12.08.2022 відкрито виконавче провадження за №70133300.

Вказана постанова як зазначено представником позивача у судовому засіданні отримана позивачем 31.10.2022, та у ній вказано Одеській обласній прокуратурі виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

21.11.2022 відповідачем позивачу направлено вимогу №70133300/6-20.1, в якій відповідач вимагає повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні та надати відповідне письмове пояснення в одноденний термін з моменту отримання даної вимоги.

Позивачем на адресу відповідача 02.12.2022 направлено лист №21-155ВИХ-22, в якому зазначено, що: «Обласною прокуратурою вимогу від 21.11.2022 №70133300/6-20,1 (зареєстровану від 29.11.2022 за №50711-22) розглянуто.

Пунктом 3 результативної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №420/23729/21 постановлено: «Зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні».

Отже, усупереч п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судом у рішенні не наведено розрахунків та не визначено суму, що підлягає стягненню.

Так, у рішенні суду вказано, що середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.031995 №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за змістом абзацу третього пункту 2 розділу II якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому, сама довідка про середню заробітну плату ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутня, що в свою чергу унеможливлює виконання вказаного рішення і в подальшому перевіряючими органами може бути розцінене як бюджетне правопорушення».

14.12.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про накладення штрафу, якою на позивача на підставі частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф на користь держави 5100,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою про накладення штрафу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження встановив, що Одеською обласною прокуратурою відповідачу на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» не надано доказів вжиття заходів щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі №420/23729/21.

Згідно ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами, та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Суд зазначає, що посилання позивача на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 та на те, що судом у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі № 420/23729/21 не наведено розрахунків та не визначено сум, що підлягають стягненню, наведене унеможливлює виконання вказаного рішення, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки судом у рішенні від 17.02.2022 у справі № 420/23729/21 не стягується з Одеської обласної прокуратури вихідна допомогу при звільненні, а зобов`язано позивача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 таку вихідну допомогу .

Таким чином, в даному випадку застосування відповідачем до позивача штрафу суд вважає обґрунтованим та правомірним, здійсненим у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивачем до відповідача та до суду не надано доказів виконання судового рішення від 17.02.2022 у справі № 420/23729/21.

З врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Одеської обласної прокуратури є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеської обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2022 ВП №70133300 про накладення штрафу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Одеська обласна прокуратура (вул. Пушкінська, 3, м.Одеса, 65026, ).

Відповідач - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Суддя О.А. Вовченко