Справа № 380/12743/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12743/22 пров. № А/857/17188/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року (ухвалене головуючим - суддею Ланкевич А.З. у м. Львові) у справі № 380/12743/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати п.7 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.06.2022 року № 108, про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаної із захистом Батьківщини;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаної із захистом Батьківщини.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона є особою, яка має статус члена сім`ї (бабуся) загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 і на неї поширюються вимоги ст.ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги. У зв`язку із цим, звернулася до відповідача через Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою про призначення та виплату такої допомоги. Обґрунтовуючи заяву, вказала, що позивач належить до числа членів сім`ї загиблого ОСОБА_2 , оскільки вони разом проживали, вели спільне господарство та побут, а також між ними існували взаємні права та обов`язки членів сім`ї, на підтвердження чого додала відповідні документи. Однак позивачу відмовлено у призначенні та виплаті спірної допомоги, рішення про що викладено в п.7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду питань, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 108 від 16.06.2022. Підставою для відмови слугувало те, що позивач, на думку комісії, не належить до членів сім`ї загиблого ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України і не є при цьому його утриманцем загиблого. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 7 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16.06.2022 № 108 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 (дата загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 (дата загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, передбаченому п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що докази у сукупності та кожен зокрема підтверджують те, що позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач та позивач.

Відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс позивача до кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги з огляду на ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Разом з цим, позивач у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення частково винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та просить рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивації та в резолютивній частині.

Так, в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов зобов`язав відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 (дата загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, передбаченому п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не згідно вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як цього прохала позивач.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому просить апеляційну скаргу останніх залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити відповідно до вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити в результаті чого рішення суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 172 від 27.08.2021, ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України на посаді стрільця-помічника гранотометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону.

11.04.2022 року час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації поблизу села Попасна Луганської області загинув військовослужбовець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про вказаний факт позивача повідомлено повідомленням про смерть від 15.04.2022 р № 5, підписаним начальником першого відділу Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підполковником ОСОБА_3 .

Крім цього, обставини загибелі та причини смерті ОСОБА_2 викладені у наступних військово-облікових документах:

витязі з протоколу № 212 від 01.06.2022 засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій травм, каліцтв;

довідці про причину смерті №1183 від 14.04.2022;

витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №103 від 22.04.2022;

лікарському свідоцтві про смерть № 1183 від 14.04.2022, виданому КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ»;

свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 21.04.2022, виданому Городоцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Відповідно до вказаних документів, причиною смерті ОСОБА_2 є «Відкритий перелом черепу. Наскрізне вогнепальне кульове поранення голови; ушкодження внаслідок військових дій від ручної вогнепальної зброї». Встановлено, що загибель (травми, які її спричинили) «Так, пов`язані із захистом Батьківщини».

Позивач звернулась до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її онука ОСОБА_2 .

Зазначена заява та додані до неї документи разом із висновком командування Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про наявність у позивача права на отримання зазначеної грошової допомоги 20.05.2022 були надіслані для розгляду до Міністерства оборони України.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було зроблено висновок про відмову у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, про що було складено протокол від 16.06.2022 №108.

Підставою для відмови позивачу у призначені одноразової грошової допомоги стало те, що «згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». ОСОБА_1 була опікуном ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття. Згідно зі ст. 77 Сімейного кодексу України, піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття (18 років), тому ОСОБА_1 не може бути отримувачем одноразової грошової допомоги ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблого. На день загибелі військовослужбовця піклувальник не здійснював опіку і не мав прав та обов`язків щодо забезпечення ОСОБА_2 . Даних про перебування бабусі на утриманні онука та призначення їй пенсії в разі втрати годувальника як утриманцю немає. Копію посвідчення «член сім`ї загиблого» не надано, тому статус члена сім`ї загиблого не підтверджено. У зв`язку з викладеним, відповідач дійшов висновку, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Позивач вважаючи таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вказаний вище Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Частиною 1 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Частиною 6 та 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас, ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ.

Тобто, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Разом з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, що для вірного вирішення цього спору, суду слід встановити коло осіб, які вважаються членами сім`ї військовослужбовців та мають право на отримання грошової допомоги у разі загибелі таких військовослужбовців.

Закон № 2011-ХІІ, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить.

При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 31 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає в яких випадках члени сім`ї будуть вважаються утриманцями, передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків.

Конституційний суд України, у своєму рішенні у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин 4 і 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначив, що членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).»

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що: а) позивач та загиблий ОСОБА_2 проживали разом; б) позивач та загиблий ОСОБА_2 вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки.

Так, зокрема суд першої інстанції врахував, що станом на час виникнення спірних правовідносин позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, загиблий ОСОБА_2 до смерті також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. При цьому, згідно напису на відмітці про реєстрацію місця проживання, позивач зареєстрована за вказаною адресою з 19.06.1996; ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою з 25.07.1998.

Крім цього, підтвердженням спільного проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення спільного господарства, є: акт, складений комісією Городоцької міської ради Львівської області, від 25.04.2022 року; довідка Городоцької міської ради Львівської області № 78-1807/0/2-22 від 17.05.2022; довідка, видана Виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області від 15.08.2022 № 430. Зміст вказаних документів зводиться до того, що позивач та ОСОБА_2 спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Як ствердила позивач, остання разом із своїм чоловіком - ОСОБА_4 - дідом ОСОБА_2 , а після смерті чоловіка самотужки виховувала онука. Додала, що чоловік позивача помер у 2009 році (в матеріалах справи наявне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 08.12.2009 року), після чого у ОСОБА_2 залишилася лише бабуся (позивач), яка одночасно була його опікуном.

Так, відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_4 від 08.08.1996, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Городоцького району Львівської області, матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_4 (дочка позивача), батьком вказаний ОСОБА_5 . Водночас, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 1 від 18.09.2012, відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). ОСОБА_2 за життя нічого не було відомо про його батька, він його ніколи не бачив.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16.02.2006 року у справі № 2-163 ОСОБА_4 (дочку позивача) позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 . Як зазначено в рішенні суду: « ОСОБА_4 , яка народила дитину у 1996 році, залишила її своїм батькам, сама вибула у невідомому напрямку. Дитину не відвідує, не допомагає їй матеріально, не займається її вихованням, веде аморальний спосіб життя. На даний час вихованням дитини займається дід - ОСОБА_4 та бабця ОСОБА_1 ».

Розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації № 147 від 20.03.2006, позивача призначено опікуном малолітнього онука ОСОБА_2 на підставі висновку опікунської ради від 13.03.2006.

При цьому у 2009 році мати позивача, яка була позбавлена батьківських прав, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_5 від 19.02.2009 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 2 від 18.05.2022.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій про оплату комунальних послуг, позивач та загиблий ОСОБА_2 спільно несли витрати на оплату комунальних послуг та інших послуг з обслуговування будинку.

Також суд враховує, що повідомлення про смерть (загибель) ОСОБА_2 № 5 від 15.04.2022, видане Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, було адресоване саме позивачу, а не будь-якій іншій особі.

Окрім цього, на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2022 № 103 позивачу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, призначено та виплачено наступні виплати: допомогу на поховання у розмірі 11965, 00 грн; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 277 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з « 01» квітня по « 30» квітня 2022 року; додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за квітень 2022 року - у розмірі 100000, 00 грн (відповідно до Постанови № 168).

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що вказані докази у сукупності та кожен зокрема підтверджують те, що позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби.

Суд враховує, що відповідачем вказаний факт не ставиться під сумнів, останній посилається лише на те, що на час загибелі військовослужбовця піклувальник (позивач) не здійснював опіку і не мав прав та обов`язків щодо забезпечення ОСОБА_2 .

Разом з цим суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги такі доводи відповідача, оскільки вони жодним чином не спростовують факту спільного проживання і ведення спільного побуту позивачем та ОСОБА_2 .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 року у справі №240/5809/18.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що п. 7 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16.06.2022 №108 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовцят її онука ОСОБА_2 (дата загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) пов`язаної із захистом Батьківщини, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 (дата загибелі (смерті) - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, передбаченому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а не згідно п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 16-2 Закону № 2011-ХІІ була доповнена ч. 3 наведеного вище змісту згідно Законом України № 2489-ІХ від 29.07.2022 «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової допомоги.

Відповідно до ч. 1 Розділу 2 (Перехідні положення) Закону № 2489-ІХ від 29.07.2022 (Розділ ІІ), ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ застосовується 24.02.2022.

Відтак ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ підлягає застосуванню і станом на дату набрання чинності Постанови № 168 від 28.02.2022.

Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 28.02.2022 № 168, якою врегульовано питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168 у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2 Постанови № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.

Таким чином, Постанова № 168 визначає перелік осіб, у результаті загибелі яких, сім`ям цих загиблих осіб виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн. Днем виникнення такого права - є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. І така грошова допомога може бути виплачена лише, якщо сім`я загиблої особи не отримала одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства.

Як слідує з матеріалів справи, що дата загибелі (смерті) ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , припидає на період воєнного стану.

При цьому встановлено, що загибель (смерть) ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 сталася внаслідок здійснення бойових дій, «Так, пов`язані із захистом Батьківщини».

Відтак, враховуючи наведене вище колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку існують всі передбаченні законодавством підстави для призначенні позивачці одноразової грошової допомоги згідно п. 2 Постанови № 168, а не згідно п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як це зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому п. 2 Постанови № 168, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок загибелі (смерті) ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаної із захистом Батьківщини.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в мотивувальній та резолютивній частині, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 380/12743/22 змінити в частині мотивації задоволення позову та резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16 червня 2022 року № 108 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок загибелі (смерті) ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язаної із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ - 00034022) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого військовослужбовця її онука ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок загибелі (смерті) ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язаної із захистом Батьківщини.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький