Справа № 440/3815/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 р.Справа № 440/3815/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 19.08.21 по справі № 440/3815/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у військторзі №684 з 21.08.1987 року по 21.11.1989 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 у військторзі №684 з 21.08.1987 року по 21.11.1989 року до загального трудового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у військорзі №684 з 21.08.1987 року по 21.11.1989 року; судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсії №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31 березня 2021 року №386 про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви від 24 березня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 у Військторзі №684 УТ ЗакВО з 21.08.1987 по 21.11.1989 до загального трудового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у Військторзі №684 УТ ЗакВО з 21.08.1987 по 21.11.1989. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

09.08.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №440/3815/21 в частині вимоги щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області судових витрат, а саме, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8400,00 грн.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року заяву представника позивача задоволено частково. Ухвалено у справі додаткове судове рішення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн (три тисячі двісті гривень нуль копійок). В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року та прийняти постанову, якою залишити без задоволення заяву позивачки. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значенням справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог. Зазначає, що необхідно враховувати принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до якого розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову. Вказує, що відповідь на відзив, яка була надана адвокатом, є тотожною позовній заяві, жодним чином нової правової оцінки чи застосування судової практики в даному відзиві не надано. Стверджує, що справа за позовом ОСОБА_1 є справою незначної складності і час, який був витрачений адвокатом, досить не великий, а тому оцінка позову в сумі 3200,00 грн. є значно перевищеною, необґрунтованою та безпідставною. Зауважує, що у справі №440/4711/20, рішення набрало законної сили, позовні вимоги були аналогічними даному позову гр. ОСОБА_1 та зазначалося стягнення витрат на правничу допомогу, проте в цій частині судом було задоволено лише стягнення судового збору.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 13400,00 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інші докази, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь. Зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а також спонукати до досудового вирішення спору. Вказує, що матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги, а саме позовну заяву з додатками, заяву про судові витрати з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, всі копії документів завірені належним чином, з дотриманням положень статті 94 КАС України. Стверджує, що матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою на користь Адвокатського об`єднання «Аргос» гонорару в сумі 8400,00 грн. Зауважує, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Отримання гонорару готівкою, адвокат може підтверджувати будь-яким документом (квитанція, акт, розписка, тощо). Наголошує, що КАС України не заборонено стороні по справі надавати заяви, клопотання, заперечення та відповідь на відзив, тому суд, своїми доводами, обмежив сторону у праві реагувати на доводи іншої сторони. Зазначає, що згідно договору б/н від 01.12.2021 року, укладеного між адвокатом Пироженко О.М. та Лубман О.В. витрати на представництво інтересів у Другому апеляційному адміністративному суді по справі становлять 5000,00 грн., що підтверджується належними доказами.

Також, ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 13400,00 грн. Зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року позовні вимоги розглянуті по суті справи, і питання судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, вирішувалось безпосередньо у додатковому рішенні. Зауважує, що матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою на користь Адвокатського об`єднання «Аргос» гонорару в сумі 8400,00 грн. Вказує також, що згідно договору б/н від 01.12.2021 року, укладеного між адвокатом Пироженко О.М. та Лубман О.В. витрати на представництво інтересів у Другому апеляційному адміністративному суді по справі становлять 5000,00 грн., що підтверджується належними доказами.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні згідно приписів ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, обсягом виконаних робіт, ціною позову, часом, необхідним для виконання відповідних робіт з написання позовної заяви, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн, та, як наслідок, ухвалення у зв`язку з цим додаткового рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на матеріали справи, на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції представником позивачки надано до суду наступні докази:

- копію договору про надання правничої допомоги від 15.12.2020 року №281, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Аргос», предметом якого є надання правничої допомоги по захисту прав та законних інтересів у судах усіх рівнів та юрисдикцій, підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності в спорах з фізичними чи юридичними особами. Відповідно до п.4.1 оплата за надання правничої допомоги здійснюється клієнтом в готівковій або безготівковій формі шляхом передоплати авансу, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в додатку 1;

- копію додатку 1 до договору про надання правничої допомоги від 15.12.2020 року №281, яким визначено перелік правничої допомоги, що надається АО «Аргос» із зазначенням орієнтовної вартості;

- копію акту надання послуг правничої допомоги згідно договору від 15.12.2020 року №281, за яким виконавцем виконані роботи з надання правничої допомоги, пов`язаної з представництвом ОСОБА_1 , в наступному розмірі: вивчення судової практики, написання позову та формування документів до суду 5000,00 грн.; написання відповіді на відзив 2000,00 грн.; участь у судовому засіданні 06.08.2021 року 1400,00 грн.; разом 8400,00 грн.;

- копії рахунків-фактур від 15.12.2020 року на суму 5000,00 грн. та від 17.06.2021 року на суму 3400,00 грн., меморіальних ордерів від 17.12.2020 року на суму 5000,00 грн. та від 17.06.2021 року на суму 3400,00 грн., квитанцій про оплату від 17.12.2020 року на суму 5000,00 грн. та від 17.06.2021 року на суму 3400,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно до наданих представником позивачки документів, оплата за договором здійснена позивачкою у загальному розмірі 8400,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №200/10535/19-а, від 05.08.2020 року у справі №640/15803/19.

У клопотанні від 18.08.2021 року відповідач, заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилається на те, що справа є незначної складності і час, який був витрачений адвокатом досить невеликий, а тому оцінка даного позову в сумі 5000,00 грн. є значно завищеною, необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що відповідь на відзив, яка була надана адвокатом, є тотожною позовній заяві, жодним чином нової правової оцінки чи застосування судової практики в даному відзиві не надано, тому оцінювати її у 2000,00 грн. безпідставно. Вказує, що у справі №440/4711/19 рішення набрало законної сили, позовні вимоги були аналогічними даному позову гр. ОСОБА_1 та зазначалося стягнення витрат на правничу допомогу, проте судом було задоволено лише стягнення судового збору.

Судом першої інстанції враховано подані відповідачем заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та зазначено, що дана справа є справою незначної складності, яка визначена ч.1 ст.263 КАС України, а тому вартість виконаних адвокатом робіт в частині вивчення судової практики, написання позову та формування документів до суду на суму 5000,00 грн. є неспівмірною з фактично виконаною роботою та необґрунтованою. Також вказано, що у позивачки відсутній законодавчо визначений обов`язок надавати у даній справі відповідь на відзив на позовну заяву.

На думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на написання позовної заяви та відповіді на відзив не є співмірним із складністю справи, оскільки дана справа є справою незначної складності та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачкою як витрати на правову допомогу.

З урахуванням того, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних, складність складених процесуальних документів не є значним, тому колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума, яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

Колегія суддів зауважує, що навіть за умови визначення у договорі фіксованого розміру гонорару адвоката, суд, оцінюючи такий розмір, має надавати оцінку всім складовим таких витрат та може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Дослідивши подані позивачкою докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги у розмірі 8400,00 грн., понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачці у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачці за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.

Переглядаючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн., що підтверджується належними доказами, а тому такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що нею було надано всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи судових витрат на професійну правничу допомогу у зазначених розмірах, колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи з урахуванням співмірності підтверджуються витрати позивачки на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 3200,00 грн., що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, зі змісту апеляційної скарги відповідача не вбачається, у чому саме проявляється неспівмірність витрат позивачки на професійну правничу допомогу в задоволеному судом першої інстанції розмірі, та не вказано на конкретні підстави для зменшення витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги відповідача на правову позицію Полтавського окружного адміністративного суду у рішенні від 24.01.2020 року по справі №440/4711/19, оскільки у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, у вказаній відповідачем справі відмовлено у задоволенні заяви позивача у зв`язку з ненаданням останнім до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. Натомість, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 надано належні докази, які підтверджують понесення нею витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційних скарг позивачки та відповідача спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційних скаргах також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою в загальній сумі 5000,00, понесених в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції позивачкою надано наступні документи:

- копію договору про надання правничої допомоги б/н від 01.12.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Пироженко О.М., предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 за правову допомогу, передбачену в пп. 1.2 договору клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком №1 до цього договору. В ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором;

- копію додатку 1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 01.12.2021 року, яким визначено перелік правничої допомоги, що надається адвокатом. Сторони погодили, що після надання правничої допомоги, адвокат надає клієнту на підпис акт наданих послуг, з детальним відображенням наданих послуг та понесених витрат;

- копію акту надання послуг правничої допомоги згідно договору б/н від 01.12.2021 року, за яким адвокатом виконані роботи з надання правничої допомоги, пов`язаної з представництвом ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, в наступному розмірі: написання відзиву (пояснень) по справі та формування пакету документів до суду 5000,00 грн.;

- копію квитанції про оплату б/н від 03.12.2021 року на суму 5000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Так, результатом аналізу апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення стало складання представником позивачки відзиву на апеляційну скаргу на 5 аркушах, зміст якого фактично повторює зміст апеляційної скарги позивачки на додаткове рішення.

Дослідивши подані позивачкою докази, враховуючи результат розгляду апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції та вищенаведені висновки суду щодо складності справи, обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та співмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі № 440/3815/21 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції в сумі 1500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 20.02.2023 року