Справа № 200/3776/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року справа №200/3776/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача адвоката Верченко Ольга Олександрівна та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 р. у справі № 200/3776/22 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

01 липня 2022 року позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення від 11.02.2022 № 72 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.02.2022 про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу роботи період догляду за дитиною до трьох років на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 11.11.1982 та період ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994, з 01.01.2000 по 31.12.2003.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.02.2022 ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 72 від 11.02.2022 ОСОБА_1 , було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що після розгляду заяви та доданих до неї документів загальний стаж позивачки склав 25 років 11 місяців 25 днів. Однак, для призначення пенсії за віком загальний страховий стаж особи має складати 29 років відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

До страхового стажу роботи ОСОБА_1 , не враховано період знаходження у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3х років згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 11.11.1982, у зв`язку із відсутністю у свідоцтві відмітки про одержання дитиною паспорту.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Одночасно позивачка оскаржує протиправність не зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994 у зв`язку з відсутністю сплати фіксованого податку та з 01.01.2000 по 31.12.2003 у зв`язку з відсутністю сплати єдиного внеску.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 р. у справі № 200/3776/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не повідомлення ОСОБА_1 про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення від 11.02.2022 № 72 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.02.2022, зарахувавши до страхового стажу роботи період догляду за дитиною до трьох років на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 11.11.1982 року, надати відповідний термін ОСОБА_1 для надання додаткових документів на підтвердження періоду ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994, з 01.01.2000 по 31.03.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 з урахуванням висновків суду викладених у рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Представником позивача та відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.

Представник позивача в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині визнанння протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не повідомлення ОСОБА_1 про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати відповідний термін ОСОБА_1 для надання додаткових документів на підтвердження періоду ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994, з 01.01.2000 по 31.03.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Змінити четвертий абзац результативної частини оскаржуваного рішення суду, доповнивши його наступним змістом: та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , період ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 року по 31.12.1994 року, з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року".

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем під час подання заяви про призначення пенсії було надано усі можливі довідки в тому числі і довідку пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Відповідач в апеляційній скаргі, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за наслідками розгляду наданого позивачкою пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивачки на момент звернення за призначенням пенсії склав - 22 років 10 місяців 4 дні, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії склало 25 років 11 місяців 25 днів. До страхового стажу не було враховано період ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994 у зв`язку з відсутністю сплати фіксованого податку та з 01.01.2000 по 31.12.2003 у зв`язку з відсутністю сплати єдиного внеску.

Також до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до трьох років на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 11.11.1982 у зв`язку з відсутністю у свідоцтві про народження дитини позначки про отримання паспорту.

Стосовно посилання позивачки на положення ст. 44 Закону № 1058 відповідач зазначив, що дійсно, частиною 3 ст. 44 Закону 1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, наголошує, що вказаний закон не містить норми яка б зобов`язувала Управління здійснювати подібні заходи замість самого заявника. Навпаки, ч. 1 ст. 44 зазначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду застрахованою особою.

Враховуючи зазначене, у зв`язку з відсутністю достатньої кількості страхового стажу, органом Пенсійного фонду прийнято рішення від 11.02.2022 № 72 про відмову в призначенні позивачці пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05.02.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 72 від 11.02.2022 ОСОБА_1 , було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відмова обгрунтована тим, що після розгляду заяви та доданих до неї документів загальний стаж позивачки склав 25 років 11 місяців 25 днів. До страхового стажу роботи ОСОБА_1 , не враховано період знаходження у декретній відпустці до догляду за дитиною до 3х років згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 11.11.1982, у зв`язку із тим, що в свідоцтві відсутня відмітка про одержання паспорту.

Згідно пояснень наданих відповідачами до страхового стажу не враховані періоди ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 31.12.1994 у зв`язку з відсутністю сплати фіксованого податку та з 01.01.2000 по 31.03.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003 у зв`язку з відсутністю сплати єдиного внеску.

Період з 01.04.2003 по 30.09.2003, згідно пояснень відповідача-2 зарахований, одже не є спірним у даній справі.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами, як фізичною особою та суб`єктами владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності відмови у призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію. Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року), чинним з 01.01.2018, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: - з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; - з 01.07.2000 року по 31.12.2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Судом встановлено, що відповідачем-2 до страхового стажу позивачки не зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності у період з 29.05.1992 по 31.12.1994, з 01.01.2000 по 31.03.2003, з 01.10.2003 по 31.12.2003.

Згідно довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 20.07.2021 року №0500-1908-8/39345, ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа підприємець в управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, реєстраційний №05-47-11-0522. Згідно особових рахунків, звітів "Декларація про доходи" за період з 29.05.1992 по 31.12.2003 страхові внески сплачені у розмірі: 29.05.1992 - 31.12.1994 інформація про нарахування та сплату відсутня; 01.01.1995-31.12.1995- 35,78 грн.; 01.01.1996 - 31.12.1996 -164,01 грн.; 01.01.1997 - 31.12.1997 - 146,14 грн.; 01.01.1998 - 31.03.1998 - 32,17 грн.; 01.04.1998 - 31.12.1999 фізична особа підприємець знаходилась на фіксованому податку; 01.01.2000 - 30.09.2000 - 76,89 грн.; 01.10.2003 - 31.03.2003 фізична особа підприємець страхові внески не сплачувала; 01.04.2003 - 30.09.2003 - 47,28 грн.; 01.10.2003 - 31.12.2003 фізична особа підприємець страхові внески не сплачувала.

Позивачка на підтвердження наявності підстав для зарахування періодів заняття підприємницькою діяльністю надала до органу ПФУ довідку Головного управління ДПС у Донецькій області від 28.04.2021 №13987/6/05-99-24-11-28, в якій зазначено, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність за період з 29.05.1992 по 31.03.1998 на загальній системі оподаткування, з 01.04.1998 по 31.12.1999 здійснювала таку діяльність шляхом придбання патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян. З 01.01.2000 по 31.12.2003 здійснювала підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.

Судом встановлено, що вказаний лист не містить інформації про сплату страхових внесків, а також інформації щодо відсутності заборгованості.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача-2 не було правомірних підстав для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періодів підприємницької діяльності позивачки, без отримання додаткових документів на підтвердження сплати страхових внесків, або відсутності заборгованості з їх сплати у періоди перебування фізичної особі підприємця на загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року потребують підтвердження сплати страхових внесків.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до пункт 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку № 22-1).

Судом встановлено, що відповідачем - 1, яким прийнято заяву позивача про призначення пенсії, доказів щодо повідомлення заявниці про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії суду не надано, вказана бездіяльність є порушенням вимог пункту 4.2 Порядку 22-1, яким позивачку позбавлено права надати додаткові документи на підтвердження факту сплати страхових внесків.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідачем - 1 допущена протиправна бездіяльність в частині не дотримання вимог пункту 4.2 Порядку 22-1.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону № 1788-ХІІ та законодавством СРСР.

За приписами частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Пунктом 11 Порядку №637 врегульовано, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.

Таким чином, відмова в зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду, у якому позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з підстав відсутності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта, є протиправною.

За приписами ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі під час розгляду справи не надали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника позивача адвоката Верченко Ольга Олександрівна та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 р. у справі № 200/3776/22- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 р. у справі № 200/3776/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко