Справа № 380/16643/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Сакалош В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України в якій позивач просить суд:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 25 913 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 90 коп.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 16.11.2017 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Однак Департамент патрульної поліції в період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2017 року не здійснював йому доплату за службу в нічний час та не виплачував індексацію грошового забезпечення. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року у справі № 380/3285/21 зобов`язано Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2017 року та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно. Вказане рішення суду Департамент патрульної поліції виконав 18.08.2021. Позивач уважає, що оскільки відповідач не провів з ним під час звільнення зі служби в поліції остаточного розрахунку, а саме не виплатив йому доплату за службу в нічний час та індексацію грошового забезпечення, то він відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки такого розрахунку, сума якого становить 25 913,90 грн.

Окрім того, позивач вказує, що відновлення його порушених трудових прав здійснюється з грудня 2020 року, робота патрульного поліцейського пов`язана з реальними ризиками для життя та здоров`я, оскільки, виконуючи свої посадові обов`язки поліцейські мають справу з особами, які порушують закон. Попри цю небезпеку відповідач не здійснював позивачу доплату за роботу в нічний час, хоча саме під час нічних чергувань ризики завдання шкоди життю і здоров`ю поліцейського є значно вищими. Ураховуючи викладене, позивач уважає, що справедливою сатисфакцією за принципом справедливості за моральні страждання внаслідок бездіяльності суб`єкта владних повноважень є стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Також у позовній заяві позивач повідомляє, що докази надання правничої допомоги та її оплати будуть подані протягом п`яти днів після винесення судом рішення у цій справі.

Ухвалою судді від 05.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня одержання цієї ухвали шляхом подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду (79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2) заяви про усунення недоліків позовної заяви (вказати номер справи та прізвище судді), до якої додати квитанцію про сплату судового збору.

У встановлений строк представник позивача Швець Д.Ю. належним чином недоліки позовної заяви усунув, долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою від 01.12.2021 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначив справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами справи.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що на дату звільнення позивача зі служби в поліції Департамент патрульної поліції провів з ним остаточний і повний розрахунок, виплатив усі належні йому суми. Також відповідач, покликаючись на сталу практику Верховного Суду, зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівнику сум підлягають задоволенню повністю чи частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 22000,00 грн відповідач вказує, що достатньою моральною сатисфакцією при розгляді судом справи до виплату доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення є виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року у справі № 380/3285/21. Наведений у позовній заяві обрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем, не відповідає вимогам розумності та справедливості. Позивачем не доведено глибини завданих страждань, ступеня вини Департаменту патрульної поліції в перенесених стражданнях, не надано жодних доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 22000,00 грн є необґрунтованою та такою, що виходить за рамки розумності та справедливості.

У зв`язку з вищевикладеним просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

З 16.11.2017 року позивача звільнено зі служби в поліції.

У зв`язку з ненарахуванням та невиплатою відповідачем доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до Львівського окружного адміністративного суду (справа № 380/3285/21).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №380/3285/21 зобов`язано Департамент патрульної поліції України виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 01.11.2015 року по 31.10.2017 рік та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 18.08.2021 року виплатив позивачу доплату за службу у нічний час та індексацію грошового забезпечення, що підтверджується випискою з його карткового рахунку.

Позивач уважає, що оскільки виплату доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення відповідач у день його звільнення не провів, то він відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку, а також, окрім цього, право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог у частині стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 913,90 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції також врегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988.

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної постанови грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішні з справ України від 06 квітня 2016 року № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І вказаного Порядку поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Суд відзначає, що зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 18 червня 2020 року у справі № 200/9096/19-а.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Як встановив суд позивач проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції до 16.11.2017.

З 16.11.2017 року позивача звільнено зі служби в поліції.

Відповідач на виконання рішення суду від 25.05.2021 у справі № 380/3285/21 нарахував та виплатив 18.08.2021 позивачу доплату за службу у нічний час та індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства щодо обов`язку виплатити працівнику при звільненні всі належні йому суми.

Ураховуючи те, що позивача звільнено зі служби в поліції з 16.11.2017 року, а остаточний розрахунок при звільненні з ним проведено 18.08.2021 року, відповідач повинен нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16.11.2017 року по 18.08.2021 року включно.

Суд зазначає, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з кількості календарних днів (виходячи з положень Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260) протягом періоду такої затримки.

Відтак період з 16.11.2017 по 18.08.2021 року включно є періодом, за який відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та який становить 1372 календарних днів.

Згідно з довідкою про доходи від № 1534 від 28.09.2021 заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (квітень, травень 2017 року) становила 17 273,92 грн (8636,96 + 8636,96).

Кількість календарних днів за вересень-жовтень 2017 року становить 61 день.

Відтак середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 283,18 грн (16 446,70 грн/61 календарний день).

Середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 16.11.2017 року по 18.08.2021 року включно становить 388 522,96 грн (283,18 грн х 1372 календарних днів).

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 8 637,96 грн (нараховані на виконання рішення суми)/ 388 522,96 грн (середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні) = 0,02.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,02 становить: 283,18 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 0,02 х 1372 (кількість днів затримки розрахунку) = 7 770,46 грн.

Суд зауважує, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Така позиція суду щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин узгоджується із позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 524/1714/16-а, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 806/345/16.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку має бути нараховане та виплачене позивачу у розмірі 7 770,46 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2017 року по 18.08.2021 року включно в сумі 7 770,46 грн.

Крім того, суд зазначає, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пункт 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За змістом статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд відзначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

Суд під час розгляду позовних вимог у цій частині враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 09 квітня 2021 року у справі № 260/1484/18.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Однак позивач не навів доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн, тому в їх задоволенні належить відмовити.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, відтак, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 належить стягнути 100,89 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що оскільки позивач у позовній заяві повідомляє, що докази надання та оплати правничої допомоги будуть подані протягом п`яти днів після винесення судом рішення у цій справі, то питання щодо розподілу таких витрат буде вирішуватися судом після надання позивачем відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2017 року по 18.08.2021 року включно в сумі 7770,46 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 100,89 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Суддя Сакалош В.М.