Справа № 620/8326/22
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2023 року м. Чернігів Справа № 620/8326/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Тихоненко О.М., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (командира НОМЕР_2 окремого танкового батальйону (частини) підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (командира НОМЕР_2 окремого танкового батальйону (частини) підполковника ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання дій підполковника ОСОБА_2 , командира НОМЕР_2 окремого танкового батальйона військової частини № НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання командира 12-го окремого танкового батальйона військової частини № НОМЕР_1 надати позивачу відпустку, передбачену законом, строком до досягнення дитиною позивача трирічного віку (до 25.08.2025).

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що він є військовослужбовцем, з 29.03.2021 проходить військову службу за контрактом та у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на відпустку для догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 03.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак правом для подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач є військовослужбовцем, старшим солдатом та з 29.03.2021 по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Як слідує з матеріалів справи позивач від шлюбу з ОСОБА_3 , яка також є військовослужбовцем мають двох дітей віком до 18 років, а саме: синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.17-18).

20.10.2022 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив «надати йому, старшому солдату відпустку для догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.10.2022 до 25.08.2025. Повідомляє, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, та членів їх сімей» позивач з дружиною вирішили, що виконувати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку буде саме позивач». До вказаного рапорту позивачем додано копії свідоцтва про шлюб, військового квитка дружини та свідоцтв про народження дітей (а.с.5).

При цьому, відповіді на вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_1 не надано.

Вважаючи дії відповідача щодо не надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.1,2 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону №2232-XII розрізняють наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Суд зазначає, що розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою.

При цьому, як встановлено судом рапорт позивача від 20.10.2022 про надання відпустки відповідачем не розглянутий.

Посилання позивача на факт отримання 04.11.2022 резолюції від командира батальйону підполковника ОСОБА_2 на поданому ним рапорті, цитує: «не доцільно, чоловіче захищай країну, дружину, дітей» не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з наданої позивачем до матеріалів справи копії рапорту судом не встановлено будь-яких резолюцій відповідача (а.с.5).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 20.10.2022 про надання відпустки; зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача від 20.10.2022 про надання відпустки.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, як передчасних, оскільки рапорт позивача від 20.10.2022 про надання відпустки не розглянутий відповідачем.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (командира НОМЕР_2 окремого танкового батальйону (частини) підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.10.2022 про надання відпустки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.10.2022 про надання відпустки.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (командир НОМЕР_2 окремого танкового батальйону (частини) підполковник ОСОБА_2 (смт. Гончарівське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15558, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 21.02.2023.

Суддя О.М. Тихоненко