Справа № 440/1620/22
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 440/1620/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2022, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/1620/22

за позовом Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

до Полтавської обласної військова адміністрація третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області

про стягнення коштів за простроченою заборгованістю перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету,

ВСТАНОВИВ

Позивач, Головне управління ДПС у Полтавській області, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення коштів з відповідача за простроченою заборгованістю перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету відповідно постанови КМУ від 23 квітня 1998 року № 546 "Про виділення коштів на виготовлення медалі ОСОБА_1 " у розмірі 96581,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за відповідачем зберігається прострочена заборгованість перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету відповідно до постанови КМУ від 23 квітня 1998 року № 456 "Про виділення коштів на виготовлення медалі ОСОБА_1 " у розмірі 96581,83 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 440/1620/22 відмовлено у задоволенні позову Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області до Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про стягнення коштів за простроченою заборгованістю перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету.

Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 440/1620/22, прийняти у цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про наявність у відповідача обов`язку повернути прострочену заборгованість перед державним бюджетом за фінансову допомогу, надану на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету відповідно до постанови КМУ від 23 квітня 1998 року № 456 "Про виділення коштів на виготовлення медалі ОСОБА_1 " у розмірі 96581,83 грн.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції, що відповідно до Указу Президента України від 18 березня 1998 року № 198 "Про нагородження медаллю Жукова громадян України", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 23 квітня 1998 року № 546 "Про виділення коштів на виготовлення медалі ОСОБА_1 ". Зазначеною постановою було передбачено виділити Міністерству оборони 5,6 млн. гривень на оплату робіт, пов`язаних з виготовленням медалі Жукова і посвідчень до неї. Також, Міністерству фінансів було вказано профінансувати, як виняток, зазначені витрати за рахунок резервного фонду Кабінету Міністрів України, а Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям відшкодувати до 15 грудня 1998 року ці витрати за рахунок місцевих бюджетних і позабюджетних джерел фінансування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що кошти, які виділялися на виготовлення медалей, не мали статусу бюджетної позички, фінансової допомоги та/або кредиту, а Полтавська обласна державна адміністрація, в свою чергу, не є суб`єктом господарювання, а є місцевим органом виконавчої влади, господарчі функції у якого відсутні. Будь-яких угод на перерахування цих коштів, як того вимагає зазначений Порядок, відповідачем не укладалось, облдержадміністрація не була отримувачем зазначених коштів, і з огляду на це, застосування стягнення суми заборгованості на підставі положень Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року № 174, є безпідставним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 статті 17 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Згідно з підпунктом 19-1.1.38 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи забезпечують стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 15 Порядку №174 прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що боржник - суб`єкт господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги, та не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов`язань за такою угодою.

Отже, відповідно до зазначених законодавчих норм боржниками виступають суб`єкти господарювання, які отримали кредити, залучені державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги, та які не забезпечили своєчасне і повне виконання своїх зобов`язань за такою угодою.

Підсумовуючи наведене, кошти, які виділялися на виготовлення медалей, не мали статусу бюджетної позички, фінансової допомоги та/або кредиту, а Полтавська обласна державна адміністрація, в свою чергу, не є суб`єктом господарювання та будь-яких угод на перерахування цих коштів.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 липня 2020 року по справі № 807/2589/14 щодо застосування приписів Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Порядку №174 у правовідносинах щодо стягнення з Облдержадміністрації виділених коштів на виготовлення медалі ОСОБА_1 .

Відтак, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів, у сумі простроченої заборгованості за фінансовою допомогою, наданою на умовах повернення з резервного фонду державного бюджету відповідно до Постанови №546 у розмірі 96581,83 грн задоволенню не підлягають.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 по справі № 440/1620/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко Л.В. Мельнікова