Справа № 400/276/21
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 р. № 400/276/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про: визнання протиправним та скасування рішення від 09.11.2020; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.11.2020р. про зменшення розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 90% на 78%.

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА від 29.01.2020р. №7/1-227/20 з 19.02.2020р. у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді Первомайського міськрайонного суду із суддівським стажем 38 років і 7 місяців, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є суддею у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання судді та має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА від 29.01.2020р. №7/1-227/20 з 19.02.2020р. у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді Первомайського міськрайонного суду, однак ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно та безпідставно зменшено розмір його щомісячного довічного грошового утримання з 90% на 78%.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи рішенням від 17.03.2021р.у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що в разі незгоди з проведеним відповідачем перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням покладених судовим рішенням у справі №400/1594/19 зобов`язань), позивач має право звернутися до суду в порядку ст.383 КАС

України.

П`ятим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу позивача було задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021р. - змінено в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні адміністративного позову.

Дану постанову позивачем було оскаржено до Верховного Суду. Касаційну скаргу було задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний суд вказав, що судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи не встановлено стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення обчислення відсоткового розміру такого утримання відповідно до положень Закону № 1402-VIII.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2022р. було прийнято справу до провадження. Ухвалено розглядати в письмовому провадженні без виклику сторін.

Проаналізував матеріали справи суд дійшов наступного.

Позивач є суддею у відставці Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, якому з 23.07.2015р. виплачувалось довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого судді.

05.02.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII , до якої долучив довідку ТУ ДСА у Миколаївській області року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 29.01.2020р. №7/1-227/20. 14.02.2020р. ГУ ПФУ в Миколаївській області своїм рішенням №66/03.18-р відмовило позивачу у здійсненні такого перерахунку. Не погодившись із такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. у справі №400/1594/20 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА у Миколаївській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 29.01.2020р. №7/1-227/20 з 19.02.2020р.

На виконання вказаного вище рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. у справі №400/1594/20, ГУ ПФУ в Миколаївській області у добровільному порядку, в межах покладених судом зобов`язань, проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020р. відповідно до довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 29.01.2020р. №7/1-227/20, однак вказаний перерахунок здійснено з врахуванням 78%, а не 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії від 10.11.2020р.

Позивач вважає, що відповідач, виконуючи рішення суду у справі №400/1594/20 протиправно зменшив розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% на 78%, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Так, спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Пунктом 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402- VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ, окрім положень, зазначених у п.п.7,23,25,36 цього ж розділу.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.142 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку,

встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 01.01.1954р. по 31.12.1954р.;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 01.01.1955р. по 31.12.1955р.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч.1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом №1058-IV (ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII).

За змістом ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 ст.142 Закону №1402-VIII визначено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Миколаївським окружним адміністративним судом 25.09.2020р. у справі №400/1594/20 встановлено право Позивача (якому довічне грошове утримання судді призначено відповідно до Закону №2453-VI), на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. з 19.02.2020р., наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020.

Отже, у цьому випадку, перерахунок, який було проведено відповідачем на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 29.01.2020р. №7/1-227/20, обумовлений відновленням раніше порушених прав ОСОБА_1 з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом №2453- VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання та, окрім іншого, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Як уже було зазначено вище, положеннями ч.3 ст.142 Закону №1402- VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 (два) відсотки грошового утримання судді. Отже, вказаною нормою Закону №1402-VIII визначено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме за Законом №2453-VI).

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.06.2020р. у зразковій справі №620/1116/20, у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону №2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

З приводу доводів Позивача про те, що він має право на перерахунок

довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді, суд зазначає наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Даний принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом №2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зазначена відмінність полягає у тому, що Законом №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема, з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018), на відміну від положень Закону №1402-VIII, який передбачає інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (ст.135 Закону №1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII).

Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI.

Суд наголошує, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку на підставі Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням ч.1 ст.126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012р. №5207-VI, «прямою дискримінацією» є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом п.2 ч.1 ст.1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Окрім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону №1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих ст.22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону №1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону №2453-VI, а значно більшим.

При цьому, суд зазначає, що на розгляді Верховного Суду перебували справи №200/9113/20-а (постанова від 16.07.2021р.) та №620/5437/20 (постанова від 24.09.2021р.), спір в яких також стосувався застосування під час призначення та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі норм Закону №1402-VIII (50% і більше), в той час як позивачі наполягали на застосуванні положень Закону №2453-VI, яким було

передбачено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від грошового забезпечення. Однак, Верховний Суд у вказаних справах погодився ізвисновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні позову, та зазначив, що до спірних відносин слід застосовувати положення Закону №1402-VIII.

У зв`язку із цим, відповідач, здійснюючи відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача (на підставі рішення суду від 25.09.2020р. у справі №400/276/21), частково діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач допустив порушення закону при здійсненні розрахунку стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а саме невірно розрахував відсоток судівської винагороди, яка буде застосовуватись при розрахунку.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI викладено в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 №2862-XII «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов?язків за власним бажанням або у зв?язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи посадах, безпосередньо пов?язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом №2453-VI від 30.10.2010р. діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навальних закладах на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» чинної на час призначення на посаду судді позивача, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI «Про військовий обов?язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду Правосуддя», яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)»

Із копії пенсійної справи позивача вбачається, що відповідач, здійснюючи перерахунок зарахував до стажу роботи на посаді судді лише період з 06.10.1980р. по 31.12.2014 р., тобто 34 роки 02 місяця і 26 днів, не зарахувавши період служби в радянській армії (14.11.1968 р. - 15.11.1970 р.) і період навчання у Харківському юридичному інституті (01.09.1976 р.- 01.07.1980 р.).

Зважаючи на вищевикладені положення законодавства, Позивачу слід зарахувати до стажу, який дасть право на щомісячне довічне грошове утримання: стаж роботи на посаді судді Братського районного суду, Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (з 06.10.1980р. по 16.07.2015р. - 34 роки 9 місяців 11 днів); строкову службу в армії (з 14.11.1968р. по 15.11.1970р. - 2 роки і 1 день); половину терміну денного навчання у Харківському юридичному інституті ( половину періоду з 01.09.1976р. по 01.07.1980р. - 1 рік 11 місяців).

У позивача наявний стаж, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання 38 років 8 місяців і 12 днів. За змістом ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Понад 20 років у Позивача наявні 18 років років стажу (18 *2% = 36 %). 50%+36%=86%.

Таким чином, відповідачу належить здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з врахуванням не 78% а 86% грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вищевикладене, позов позивача є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв,54020 ) задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09.11.2020р. про зменшення розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 90% на 78%.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА від 29.01.2020р. №7/1-227/20 з 19.02.2020р. у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого судді Первомайського міськрайонного суду із суддівським стажем 38 років 8 місяців і 12 днів, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А. П. Фульга