Справа № 346/4152/22
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2023-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/4152/22
Провадження № 2-а/346/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Онутчак І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Атаманюк Володимир Михайлович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (адреса: 76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Академіка Сахарова, 15) в особі Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яким просив визнати незаконною і скасувати постанову серії БАБ № 311586 від 03 жовтня 2022 року, якою на ОСОБА_2 накладено штраф в розмірі 3400 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 3000 гривень. Підставою позову вказує відсутність складу правопорушення в діях позивачки та сплив строків її притягнення до адміністративної відповідальності.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 12 жовтня 2022 року суд відкрив провадження у справі, а ухвалою від 22 листопада 2022 року залучив до участі у справі у якості третьої особи, на стороні відповідача: ОСОБА_3

22 грудня 2022 року суд отримав відзив на позов, з доданими до нього документами, а 27 грудня 2022 року пояснення третьої особи.

04 січня 2023 року представник позивачки подав письмову заяву з проханням вирішувати справу без його присутності та присутності позивачки. І суд врахував це, але ухвалою від 04 січня 2023 року відклав судове засідання на 10 лютого 2023 року, для надання відповідачу часу надати в суд аудіовідеозапис події, якщо такий вівся (але його не надано).

Про день час і місце проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином. І тому, у зв`язку з їх неявкою, на підставі частини 1 статті 205 та частини 4 статті 229 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стислі позиції учасників у справі.

Аргументи позивача та її представника. 03 жовтня 2022 року відповідач виніс незаконну і неправомірну постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладання на неї адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, у зв`язку із порушенням нею пункту 2.9. г Правил дорожнього руху. Зокрема постанова є незаконною через те, що позивачка передала керування транспортним засобом третій особі у справі (яка не мала права керування цим транспортним засобом) бо остання повідомила, що має посвідчення водія, і позивачка не стала це перевіряти. До того ж, адміністративне стягнення накладається не пізніше двох місяців з дня його вчинення, а поліцейський наклав стягнення 03 жовтня 2022 року, тоді як вчинено воно було 10 лютого 2022 року, тобто за межами цього строку. При цьому, при розгляді адміністративної справи було порушено процедуру її розгляду, і доказів вчинення нею правопорушення не має. Тож, оскаржувану постанову слід визнати незаконною і скасувати.

Аргументи відповідача. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що строки накладення стягнення не були порушені, оскільки про наявність в діях позивачки ознак правопорушення стало відомо тільки при розслідуванні крмінального провадження, яке не закрито взагалі, тому і строки не пропущені. Доказами вчинення позивачкою правопорушення є документи, які були передані поліцейському від дізнавачки, яка розслідує те кримінальне провадження, в якому були виявлені ознаки вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Аргументи третьої особи. Вказані в оскаржуваній постанові обставини, мали місце в дійсності. А позивачка не надала докази тих обставин, на які вона посилається у позові. Тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Оцінка суду обставин спору.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

10 лютого 2022 року, о 00 годині 40 хвилин у місті Коломия, Івано-Франківської області, по вул. Василя Атаманюка, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) керуючи автомобілем, марки: Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_2 , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та допустила наїзд на будинок АДРЕСА_1 , по вказаній вулиці, внаслідок чого пошкодила цей автомобіль та будинок, чим завдано збитків власнику зазначеного об`єкту нерухомості (а.с.27 - копія постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.04.2022, що набрало законної сили).

У зв`язку з ичм, 08 квітня 2022 року, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді 850 гривень (а.с.27 - копія цієї постанови).

Трохи раніше, 22 лютого 2022 року, до Коломийського районного віділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області поступило звернення від ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 незаконно заволодів паспортом громадянина України, виданого на її ім`я під приводом відшкодування збитків за пошкодження транспортного засобу: марки Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_2 (а.с.49 - копія доповідного листа дізнавача Начальнику Коломийського РВП).

На підставі вказаного звернення, 23 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про це та почалось досудове розслідування кримінального провадження №0000060, за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 3 статті 357 КК України (а.с.50 - копія витягу з ЄРДР).

І здійснюючи досудове розслідування, 08 вересня 2022 року дізнавач допитала ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) яка, у якості свідка, надала наступні покази: до 10 лютого 2022 року вона дружила з ОСОБА_3 , яка живе по сусідству; 10 лютого 2022 року вона разом їздили містом на її автомобілі, марки: Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_2 , і за кермом була вона: ОСОБА_2 . Але близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 попросила її передати їй кермо, оскільки вона хотіла навчитись керувати автомобілем, після чого вони поїхали на парковку у місті Коломия, вул. Атаманюка, де ОСОБА_3 пересіла за кермо її автомобіля та вчинила дорожньо-транспортну пригоду, в`їхавши в стіну приміщення та дерево. (а.с.51-53 - копія протоколу допиту свідка ОСОБА_2 . Суд не наводить усі відомості показів, оскільки вважає, що в іншій частині, вони не відносяться до предмету доказування у цій справі).

А 27 вересня 2022 року, дізнавач також допитала ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка у якості потерпілої, надала наступні покази: протягом тривалого часу підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_2 , яка має у власності автомобіль, марки: Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_2 . І, в ніч з 09 лютого 2022 року на 10 лютого 2022 року, вони перебували разом в компанії, де ОСОБА_2 вживала не малу кількість алкогольних напоїв та з метою уникнення відповідальності за ст.130 КУпАП, діючи умисно, достовірно знаючи проте, що ОСОБА_3 не має права керування жодним транспортним засобом і не володіє відповідними навичками, незважаючи на її заперечення, користуючись дружбою і довірою, переконала ОСОБА_3 у необхідності сісти за кермо вказаного транспортного засобу і попросила доставити її до її місця проживання, знаходячись у ньому на пасажирському сидінні спереду (а.с.54-56 - копія протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 . Суд не наводить усі відомості показів, оскільки вважає, що в іншій частині, вони не відносяться до предмету доказування у цій справі).

А отримавши такі покази, в цей же день, 27 вересня 2022 року, дізнавачка сектору дізнання Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області доповідною запискою повідомила керівника про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП і просила з цього приводу провести перевірку, додавши: копію витягу з ЄРДР, копію заяви ОСОБА_3 , копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 , копію протоколу допиту свідка ОСОБА_2 (а.с.49 - копія доповідного листа дізнавача Начальнику Коломийського РВП).

І саме на підставі вказаних документів, поліцейський Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Пульковський Р.М., попередньо викликавши ОСОБА_2 , безпосередньо в її присутності, 03 жовтня 2022 року, розглянувши справу про адміністративне правопорушення та дійшовши до висновку, що вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, о 17 годині 40 хвилин прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАБ№311586), застосувавши до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 3400 гривень (а.с.45-47 - відзив на позов та а.с. 4 - копія цієї постанови).

Суд погоджується з представником позивача у тому, що графа постанови: 7. "До постанови додаються", не містить будь-яких заповнених відомостей, але з огляду на обставинин, викладені вище, що підтверджуються вказаними там же належними, достовірними та допустимими доказами, суд не може погодитись із твердженням представника позивача про наявність тієї обставини, що розгляд справи щодо позивачки, прийняття поліцейським рішення та оформлення постанови відбулись без використання будь-яких доказів.

Встановлені вище обставини, прямо вказують на те, які саме докази використав поліцейський, а це: доповідна дізнавачки, копія витягу з ЄРДР, копію заяви ОСОБА_3 , копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 , копію протоколу допиту свідка ОСОБА_2 . При цьому всі наведені документи, є доказами, які передбачені частиною 1 статті 251 КУпАП, як докази.

Також суд відзначає, що нормативно-правовий акт, яким затверджена форма постанови і порядок її заповнення, не визначає, що у пункті 7 повинні бути зазначені саме ті докази, на підставі яких була прийнята постанова. І що головне, що її не заповнення автоматично повинно розглядатись, як відсутність доказів, на підставі яких вона була прийнята або, що у такому випадку постанова повинна вважатись незаконною без перевірки фактичного використання поліцейським тих чи інших доказів.

Окремо, суд відзначає, що він вважає встановленою і ту обставину, що ОСОБА_2 перед тим, як передала керування автомобілем (марки: Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 , не перевірила чи має остання при собі, посвідчення на право керування транспортними засобами такої категорії. Хоча показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є різними, в частині мотивів передачі ОСОБА_2 керування машиною ОСОБА_3 , вони однакові у тому, що ОСОБА_2 знала про відсутність у ОСОБА_3 навіть навиків керування транспортним засобом у вигляді автомобіля, і що вона тільки вчиться керувати транспортними засобами. Відповідно ОСОБА_2 , не могла не усвідомлювати, що ОСОБА_3 не тільки не мала при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, а й не мала взагалі права керування її транспортним засобом.

При цьому суд відзначає, що в силу положень частини 2 статті 126 КУпАП та підпункту ґ) пункту 2.9. Правил дорожнього руху, водію забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним. Тобто, водій зобов`язаний перевірити наявність у будь-якої особи такого посвідчення при собі, оскільки за його відсутності, водію забороняється передавати керування транспортним засобом особі, яка не має такого посвідчення. А ОСОБА_2 , з огляду на встановлені судом обставини, знала що у ОСОБА_3 такого посвідчення із собою не має, і не могло бути, оскільки остання не має права керування транспортним засобами, в принципі.

Оцінка суду змісту спірних правовідносин.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодилась із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі поліцейського, що діяв від імені відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Оцінка суду щодо права позивача.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

У справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові докази, які є в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт того, що відповідачем при прийнятті постанови (серія БАБ №311586) умови, що передбачені частиною 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач: прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2-13 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 2 статті 126, пунктом п`ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані (зокрема, для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності); обґрунтовано (оскільки, відповідач урахував усі обставини, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 та прийняв постанову за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП); неупереджено, добросовісно та розсудливо (оскільки, відповідач не виявив упередженого ставлення до позивача, вчинив усі процесуальні дії та розсудливо поставився до наявних доказів); своєчасно (оскільки, розглянув справу та прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, у передбачені законом строки - про це, дательніше, нижче); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації (будь-яких проявів упередженого ставлення до позивача не допущено); з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_7 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова (оскільки відповідач застосував адекватне і розумне стягнення); з врахуванням права ОСОБА_7 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Також суд враховує, що жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем процедури розгляду справи та прийняття постанови, позивачем не надано і не доведено. Постанова, між іншим, має і підпис позивачки з підтвердженням, що їй були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП, а також вручено копію постанови. А будь-які конкретні аргументи і конкретні докази на їх підтвердження про те, що відповідачем було порушено конкретні умови розгляду справи пліцейським, позивачкою не надано (а.с.1-87).

Доводи представника позивача про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, тобто відсутності доказів наявності в діях позивача складу цього правопорушення, спростовуються викладеними вище і встановленими судом, на підставі доказів, обставинами.

А от доводи представника позивача про сплив строку накладення на його клієнта стягнення, що передбачений статтею 38 КУпАП є серйзноми і заслуговують на окрему увагу суду.

Дійсно, частиною 1 статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Проте частина 7 статті 38 КУпАП встановлює, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Отже, частиною 1 статті 38 КУпАП закріплено загальне правило обрахунку строків, протягом яких може бути накладено адміністративне стягнення, а частина 7 статті 38 КУпАП містить спеціальне правило обрахунку таких строків.

І, як відомо, виходячи з правил застосування норм права, у випадку наявності загальної та спеціальної норми права, спеціальна норма права має пріоритет у застосуванні.

У цій справі, судом встановлено, що у провадженні Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000060, безпосередньо під час розслідування якого в діянні ОСОБА_2 були виявлені ознаки адміністративного правопорушення, перебаченого частиною 2 статті 126 КУпАП (а.с.49,50).

Тому суд переконаний у необхідності застосування положень саме частини 7 статті 38 КУпАП, як спеціальної норми права яка, треба відзначити, не може тлумачитись вузько. Зокрема, як така, що застосовуюється виключно у разі закриття провадження саме щодо особи, в діях якої наявні ознаки адміністративного правопорушення, і тільки за таких умов. Оскільки, по-перше, сама норма не встановлює такої звуженої прив`язки, як закриття кримінального провадження саме щодо особи (тобто, закриття провадження може мати місце й в інших випадках, які не пов`язані із наявністю підозрюваного чи обвинуваченого). А по-друге, що теж очевидно, у деяких кримінальних провадженнях, що відбувається доволі часто, в одному кримінальному провадженні може бути декілька осіб - учасників, з різним статусом, але ознаки адміністративного правопорушення в їх діянні можуть бути встановлені в різні проміжки часу, і вони навіть можуть не мати статусу підозрюваного чи обвинуваченого, а мати статус іншого учасника, наприклад потерпілого чи навіть свідка, як у випадку з ОСОБА_2 .

Тобто, суд упевнений у тому, що вказана норма права містить спеціальне правило застосування строків для накладення адміністративного стягнення, яке має акцент не тільки на факті закриття кримінального провадження, з яким пов`язаний граничний строк накладення стягнення на будь-яку особу учасника кримінального провадження (три місяці, з дня прийняття рішення про закриття провадження), а й охоплює випадки коли, в межах розслідування кримінального провадження встановлюються випадки наявності в діях будь-якої особи (яка є учасником такого провадження) ознак адміністративного правопорушення, але підстав для прийняття рішення про закриття кримінального провадження щодо такої особи не має. І в цьому разі щодо такої особи, строки для накладення адміністративного стягнення закінчуються тільки у спливу трьох місяців, з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Інше правове тлумачення частини 7 статті 38 КУпАП призводило б до того, що деякі учасники дорожньо-транспортних пригод (чи ситуації з ОСОБА_2 ), у випадку коли органами досудового розслідування буде здійснюватись кримінальне провадження для перевірки наявності в діях учасників дтп складу кримінального правопорушення (а в цьому випадку адміністративне провадження щодо таких учасників виключається), уникали би накладення адміністративного стягнення. Позаяк, у процесі такого розслідування, один з учасників може отримати статус підозрюваного, а інший - ні, і тоді, цей інший учасник, в діях якого не буде ознак кримінального провадження, але буде встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення, уникнене адміністративної відповідальності, бо закрити щодо нього кримінальне провадження неможливо в принципі. Отже, не буде рішення про закриття кримінального провадження взагалі, що за вузького тлумачення частини 7 статті 38 КУпАП, призведе до неможливості застосування спеціальної норми права, і як наслідок до неможливості накладення адміністративного стягнення (на що, у судді у наведеному прикладі (якщо справу має розглядати він), є тільки 3 місяці з дня вчинення адміністративного правопорушення, а у поліцейського (якщо він має компетенцію на розгляд справи) тльки 2 місяці), бо дуже часто, в силу необхідності проведення ряду процесуальних слідчий дій, кримінальне провадження здійснюється більше ніж 3 місяці з дати відповідної події.

Тож таке вузьке тлумаченя явно суперечить, як завданню, передбаченому статтею 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так і завданню, передбаченому статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України, які є взаємопов`язаними. Бо в такому випадку, державі доводилось би обирати, яке провадження здійснювати чи кримінальне чи адміністративне, що прямо вказує не помилковість такого правозастосування.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, суд вважає, що будь-яке право позивачки відповідач не порушив, неправомірність чи незаконність його постанови не доведено, і тому позов не підлягає задоволенню повністю, а постанову відповідача слід залишити без змін.

Також, з огляду на це, а також на підставі статті 139 і частини 1 статті 143 КАС України, у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача слід відмовити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,126,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАБ№311586) від 03 жовтня 2022 року - залишити без змін.

У стягненні судових витрат з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.