Справа № 640/14211/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Справа № 640/14211/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення

і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача від 18.07.2019 № 8919/0-6063/0/17-19 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- зобов`язати Відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області за її клопотанням від 19.06.2019 № 8919/0/94-19 у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що до своєї заяви про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою вона додала необхідний пакет документів, але Відповідач відмовив у задоволенні її вимог з тих підстав, що позначена нею земельна ділянка не відповідає вимогам національної організації території.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач відмовив Позивачці в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, які не передбачені законодавством.

Водночас суд зазначив, що Позивачкою виконано всі умови, визначені чинним законодавством, а протиправність відмови відповідача встановлена в межах розгляду даної адміністративної справи.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що обрана Позивачкою земельна ділянка не відповідає вимогам раціональної організації території.

Водночас Апелянт зазначає, що з часу відмови Позивачці в наданні запитуваного нею дозволу на розробку проєкту землеустрою, тобто з 18.07.2019, до законодавства були внесені зміни, відповідно до яких органи державної влади, тобто й Відповідач, не мають права здійснювати розпорядження земельними ділянками, які належали до державної власності, але відтепер передані до комунальної власності територіальних громад.

З цих підстав Апелянт стверджує, що він не має жодних повноважень відносно земельної ділянки, щодо якої судом розглядається спір у цій справі та не зможе виконати рішення суду в частині щодо надання дозволу Позивачці на розроблення відповідного проєкту землеустрою, оскільки діятиме з перевищенням повноважень.

Також Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи послався на нормативно-правові акти, які не є чинними.

Крім того Апелянт зазначає, що суд першої інстанції вирішив цей спір щодо надання дозволу Позивачці на розроблення проєкту землеустрою щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва, а не для особистого селянського господарства.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 та від 12.12.2022 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2023 витребувано додаткові докази у справі.

7. 06.02.2023 та 10.02.2023 від Відповідача надійшли додаткові докази.

8. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.06.2019 ОСОБА_1 через свого уповноваженого представника за довіреністю Машкіна Р.О. звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням № 8919/0/94-19 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, розташованої на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

До вказаного клопотання Позивачкою було додано: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; викопіювання з публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 18.07.2019 № 8919/0-6063/0-17-19 Позивачу відмовлено в задоволенні поданого клопотання, оскільки відповідно до отриманої інформації з відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області визначена Позивачкою для відведення земельна ділянка не відповідає вимогам раціональної організації території, у зв`язку з чим відсутні підстави для надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Також на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 19.07.2019 № ПІ-543/1/4-19 Відповідач надав відповідь, в якій додатково зауважив, що відповідно до Генерального плану сіл Литвинівка та Миколаївка, розробленого Госстрой УССР УкрНИИПграждансельстрой у 1987 році бажана для відведення земельна ділянка, зазначена на графічних матеріалах, доданих до клопотання від 19.06.2019, розташована на землях, які передбачені для передачі громадськості.

9. Позивачка, вважаючи, що Відповідачем порушено її право на землю, звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України гарантовано право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У частині першій статті 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою - третьою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У частині четвертій статті 122 ЗК України визначено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі Закону України № 1423-IX від 28.04.2021 розділ Х ЗК України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в наступному неодноразово продовжено та тримає, зокрема станом на теперішній час.

Законом України від 24.03.2022 № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесено зміни до Розділу X «Перехідні положення» ЗК України, а саме доповнено пунктами 27 і 28.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються, з урахуванням особливостей, а саме безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Згідно з пунктом «ґ» частини другої статті 25 Закону № 858-IV одним із видів документації із землеустрою є проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано виключний перелік правових підстав, з яких може бути відмовлено в наданні дозволу на розроблення проєктної документації для відведення земельної ділянки у власність.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проєктної документації для відведення земельної ділянки як те, що бажана до відведення ділянка не відповідає вимогам раціональної організації території, законодавством не передбачено.

13. З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Відповідач відмовив Позивачці в наданні вказаного дозволу відповідач з підстав, що не передбачені законодавством, а тому прийняте ним рішення від 18.07.2019 № 8919/0-6063/0/17-19 є протиправним та підлягає скасуванню.

14. Разом з тим колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції такий спосіб відновлення порушеного права Позивача як зобов`язання Відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області за її клопотанням від 19.06.2019 № 8919/0/94-19 у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.

15. При цьому апеляційний суд відзначає, що права Позивачки на отримання вказаного дозволу порушені безпосередньо Відповідачем при прийняття ним вищевказаного рішення від 18.07.2019 № 8919/0-6063/0/17-19, протиправність якого встановлена судом, а тому й їх відновлення має бути здійснено у відповідний належний спосіб.

16. З приводу доводів Апелянта про те, що з часу відмови Позивачці в наданні запитуваного нею дозволу на розробку проєкту землеустрою, тобто з 18.07.2019, до законодавства були внесені зміни, відповідно до яких органи державної влади не мають права здійснювати розпорядження земельними ділянками, які належали до державної власності, але відтепер передані до комунальної власності територіальних громад, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з вищенаведених нормативних приписів убачається, що законодавством регламентовано чіткий механізм передання земельних ділянок з державної власності в комунальну власність територіальних громад, що зокрема передбачає здійснення відповідної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Тобто лише з цього часу такі земельні ділянки є комунальною власністю і належать до відання відповідних територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування.

Втім, ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження Апелянтом не було надано жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка (з приводу якої Позивачка зверталася до Відповідача) передана у власність відповідної територіальної громади у вищевказаному порядку, тобто, що здійснена відповідна державна реєстрація.

При цьому колегія суддів відзначає, що такі докази витребовувалися у Відповідача ухвалою апеляційного суду від 24.01.2023, але суду не надані.

Крім того у контексті аналізу наведених вище доводів Апелянта судова колегія також звертає увагу й на те, що нормами ЗК України (пункт 24 розділу Х), на які посилається й сам Апелянт, зокрема визначено, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними.

Тобто законодавцем, з урахуванням регламентованого ст. 58 Конституції України принципу незворотної дії закону в часі, передбачено збереження за особою раніше набутих прав та правову визначеність її стану.

Водночас судова колегія зазначає, що фактично Позивачка набула право на отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою ще станом на час свого звернення з відповідним клопотанням до Відповідача та прийняттям за ним неправомірного рішення, тобто станом на час, коли вирішення відповідного питання (щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою) належало саме до повноважень Відповідача, а не територіальній громаді в особі певного органу місцевого самоврядування, як він посилається на таке у своїй скарзі.

Означені обставини в їх сукупності додатково переконують судову колегію у правильності, виваженості та обґрунтованості застосування судом першої інстанції такого способу захисту порушеного права Позивачки як зобов`язання саме Відповідача надати їй спірний дозвіл на розробку документації із землеустрою.

17. Доводи Апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи послався на нормативно-правові акти, які не є чинними, колегія суддів відхиляє, оскільки спір у цій справі був вирішений судом першої інстанції на підставі законодавчих норм, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин у цій справі.

18. Посилання Апелянта на те, що суд першої інстанції вирішив цей спір щодо надання дозволу Позивачці на розроблення проєкту землеустрою щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва, а не для особистого селянського господарства, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що з огляду на зміст судового рішення зазначення судом по тексту судового рішення /т.1 а.с.70/ іншого цільового призначення земельної ділянки в цьому випадку є опискою, порядок виправлення якої регламентовано ст. 253 КАС України.

Водночас такий недолік рішення суду першої інстанції не впливає на його сутність та зміст і, відповідно до ст. 317 КАС України, не є правовою підставою для скасування такого судового рішення.

19. Також, перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів також ураховує й те, що на теперішній час в Україні діє воєнний стан, під час якого, згідно з підпунктом 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Разом з тим вказані обставини не є підставою для відмови в задоволенні позову в цій справі, а відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України можуть бути визнані судом підставою для відстрочення виконання судового рішення у відповідній частині в разі застосування такого процесуального інституту.

20. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

21. Отже, доводи апеляційної не спростовують висновків суду і Апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

22. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

23. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року - без змін.

24. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова