Справа № 752/9242/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/9242/22 Головуючий у 1 інстанції: Ольшевська І.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПОІ8 № 723824 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;

- закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що лазерний вимірювач ТruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках (ручному режимі), а повинен бути стаціонарно змонтованим/розміщеним. Також, апелянт стверджує щодо відсутності знаку про автоматичну відеофіксацію правил дорожнього руху (знак 5.76). Апелянт вказує, що, оскільки, відповідачем не було задоволено його заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, йому не надано будь-якої можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі, і правом на адвоката. Крім того, апелянт вказує, що на фотографії лазерного вимірювача швидкості ТruCam не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом даного автомобіля.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.07.2022 року о 19 год. 10 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а, відносно позивача, поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, рядовим поліції Синицею Анастасією Сергіївною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП018 № 723824 від 10.07.2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340,00 грн.

У зазначеній постанові вказано, що 21.06.2022 року о 17 год. 50 хв. на А/Д М-06 «Київ-Чоп» 301 км в с. Горбаків водій, керуючи транспортним засобом Toyota Avalon, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 109 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті Горбаків, позначене дорожніми знаками 5.49 та 5.50 на 59 км/год., швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС008354, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що ці Правила, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами пункту 12.9.б Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.49 "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах; 5.50 "Кінець населеного пункту". Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Положеннями частини 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, рядовим поліції Синицею Анастасією Сергіївною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП018 № 723824 від 10.07.2022 року (а.с. 58).

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, рядовим поліції Синицею Анастасією Сергіївною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП018 № 723824 від 10.07.2022 року.

За приписами статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення дотримання правил дорожнього руху, виявлення або фіксування правопорушення може застосовувати технічні прилади.

Матеріали справи свідчать, що факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС008354.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01-/24082, виданого ДП «Укрметртест стандарт», чинного до 19 листопада 2022 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTІ 20/20 №ТС008354, відповідає вимогам технічної документації (а.с. 73).

Доводи апелянта про те, що лазерний вимірювач ТruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках (ручному режимі), а повинен бути стаціонарно змонтованим/розміщеним, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49, лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (а.с. 72).

Крім того, із Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01-/24082, виданого ДП «Укрметртест стандарт», вбачається, що вимірювач ТruСАМ може використовуватися в ручному режимі.

При цьому, технічною документацією лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTІ 20/20 №ТС008354 передбачено граничну (максимально допустиму) похибку при вимірюванні швидкості в ручному режимі.

Щодо доводів апелянта про відсутність знаку про автоматичну відеофіксацію правил дорожнього руху (знак 5.76), слід зазначити наступне.

Згідно розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху". Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Відповідно до частин 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Колегія суддів вважає, що прилад TruCam LT1 20/20 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки.

Крім того, згідно листа Служби автомобільних доріг у Рівненській області від 07.09.2022 №8/1458, в н.п. Горбаків (в напрямку руху від м. Львів до м. Київ) дорожні знаки 5.49 та 5.50 розташовані на км 301+420 автомобільного шляху М-06 «Київ-Чоп»; дорожній знак 5.76 - на км 301+455.

Щодо доводів апелянта на те, що вищевказаний лист не містить посилання про встановленні дорожні знаки саме на дату винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає, що позивачем не спростовано таку інформацію та не надано суду доказів, які б вказували на відсутність вказаних знаків на даному відрізку дороги на момент винесення оскаржуваної постанови.

Посилання апелянта на те, що на фотографії лазерного вимірювача швидкості ТruCam не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом даного автомобіля, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, позивач ні при отриманні повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 21 червня 2022 року, ні подаючи заяву від 22 червня 2022 року про відкладення розгляду справи не заперечував, що за кермом автомобіля перебував він.

При цьому, лазерний вимірювач швидкості ТruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Отже, наявним у матеріалах справи фотознімком з приладу ТruCam повністю підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не було задоволено його заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, йому не надано будь-якої можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі, і правом на адвоката, слід зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної поліції в Рівненській області із заявою про відкладення розгляду справи від 22.06.2022 року, у якій зазначив, що з 29.06.2022 року по 31.07.2022 року перебуватиме за межами кордону України (а.с. 11).

У подальшому, Управління патрульної поліції в Рівненській області повідомило позивача листом №19429/41/30/03-2022 від 12.07.2022 року про те, що заява про відкладення розгляду справи була уважно розглянута, проте, враховуючи ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, посадова особа відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, 10.07.2022 року провела, відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справи та винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДПО18 № 723824 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі чого накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Тобто, вказаним листом підтверджується, що клопотання позивача було розглянуте посадовою особою відповідача, що спростовує порушення такою особою ст. 278 КУпАП (а.с. 12).

Статтею 268 КУпАП закріплено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме, в частині 1 вказано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був обізнаний з тим, яке саме правопорушення буде оцінюватися посадовою особою відповідача при розгляді справи 10.07.2022 року, тобто, від моменту вручення останньому повідомлення про прибуття на розгляд справи до винесення оскаржуваної постанови позивач мав право скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, проте останній не заявляв ні клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, не подавав жодних пояснень, не залучав до участі представника, а лише направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за кордоном. Водночас, жодних підстав щодо неможливості розгляду справи за його відсутності позивач не вказав, так як і не надав доказів на спростування обставин, вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Водночас, доводи апелянта, про те, що при розгляді справи є обов`язковою присутність особи, що притягається до відповідальності, колегія суддів вважає необгрунтованими, адже частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено випадки, коли присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, однак, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП до вказаних випадків не відноситься.

Колегія суддів повторно наголошує, що ОСОБА_1 із будь-якою заявою про необхідність залучення представника (адвоката) до Управління патрульної поліції в Рівненській області не звертався, а тому, посилання апелянта на те, що його позбавлена права скористатись допомогою адвоката є необгрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що, згідно чинного законодавства, до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський, згідно із законодавством, лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно така особа вирішує, чи скористається він своїми правами та в який спосіб.

Вищевказане свідчить, що відповідач жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.

Посилання апелянт на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.02.2020 року у справі № 524/9827/16-а колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі. Так, згідно обставин справи № 524/9827/16-а, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав відповідачу відповідне письмове клопотання, що відрізняється від обставин даної справи №752/9242/22.

Водночас, посилання апелянта на постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справах №638/16982/21 №537/5287/21, №528/657/21 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дані судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що стороною позивача не доведено належними доказами протиправність притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак, свудом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.