Справа № 560/11818/22
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

22 лютого 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, яка виразилась у відмові ОСОБА_1 у видачі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, набавка за ранг, надбавка за вислугу років);

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому видати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 01 серпня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, яка виразилась у відмові ОСОБА_1 у видачі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому видати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з 13 вересня 2018 року по 31 липня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, яка виразилась у відмові ОСОБА_1 у видачі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за лютий 2022 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому видати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за лютий 2022 року;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді витрат на залучення адвоката в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що її стаж державної служби становить 18 років 11 місяців 16 днів, а тому, вона набула право на пенсію державного службовця. Для реалізації цього права звернулася до відповідача щодо надання довідок: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 01 серпня 2022 року; про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за лютий 2022 року; про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з вересня 2018 року по 31 липня 2022 року. Проте отримала відмову мотивовану відсутністю обов`язкової умови для отримання зазначених довідок, а саме стажу державної служби не менше 20 років. Ця відмова є протиправною, оскільки відповідач не наділений повноваженнями визначати наявність у позивачки права на пенсію.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІІ) після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 зазначеного закону та Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. Позивачкою дотримано лише одну вимогу щодо наявності стажу державної служби не менше 10 років. При цьому, зі змісту довідок, які просить надати позивачка, слідує, що обов`язковою умовою для їх надання є стаж державної служби не менше 20 років. Звертає увагу на те, що позивачка не навела жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.11.2022 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у задоволенні клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про розгляд справи №560/11818/22 в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з довідкою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому ОСОБА_1 з 13.09.2018 по 17.08.2022 працювала на посадах в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому. Стаж державної служби станом на 17.08.2022 становить 18 років 11 місяців 16 днів.

Позивачка звернулася до відповідача з запитом на інформацію.

Листом від 07.10.2022 №Л-28/14-06-2734/2022 відповідач повідомив позивачку про відсутність підстав для надання довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, оскільки відсутня обов`язкова умова для їх надання - стаж державної служби не менше 20 років (наявний стаж 18 років 11 місяців 16 днів).

Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 4 статті 19 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством.

Відповідно до статті 37-1 Закону №3723-XII (у редакції, чинній до 01.05.2016) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Надалі з 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VІІІ, статтею 90 якого визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій.

У зв`язку з набранням чинності Законом №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-VIII окрім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ.

Згідно з пунктом 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. В силу вимог пункту 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII визначено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачені додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: вік і страховий стаж.

Відповідно до пункту 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі - Порядок №622), згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики (пункт 5 Порядку №622).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048 (далі - Постанова №1-3), затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Як встановив суд, та не заперечується відповідачем, позивачка має стаж державної служби понад 10 років, а тому, з урахуванням наведених норм має право на отримання довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для видачі зазначених довідок у зв`язку з не дотриманням позивачкою обов`язкової умови для їх надання, зокрема, наявності в неї стажу державної служби не менше 20 років, суд вважає безпідставними внаслідок помилкового трактування правових норм. Так, видача за формами довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), не пов`язана з наявністю не менше 20 років стажу державної служби.

Водночас, відповідач протиправно не надав зазначені довідки, чим допустив протиправну бездіяльність, а томі, останнього слід зобов`язати видати позивачці довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру в частині видачі зазначених довідок станом на певну дату (станом на 01.08.2022) та за певний період (з 13.09.2018 по 31.07.2022), суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення, як передчасних. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з бездіяльністю Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому щодо видачі, зокрема, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією). Спору щодо визначення заробітної плати, у тому числі, щодо дати, станом на яку її необхідно визначити, та періоду, за які її слід визначити, не існує.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, яка виразилась у відмові ОСОБА_1 у видачі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за лютий 2022 року та зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому видати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за лютий 2022 року, суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення. Так, з самої назви форми спірної довідки, затвердженої Постановою №1-3, слідує, що вона видається особам, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Проте, стаж державної служби позивачки становить 18 років 11 місяців 16 днів, що не заперечується сторонами.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

З наданих позивачкою обґрунтувань слідує, що остання пов`язує заподіяння їй моральної шкоди з незаконним звільненням.

З огляду на наведене, позивачка вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000,00 грн.

Верховний Суд у пункті 51 постанови від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Однак, у контексті правовідносин, які є спірними у цій справі, суд встановив, що хоча бездіяльність відповідача щодо видачі частини довідок є протиправною, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивачку, як і причиною досягнення позивачкою стану страждання, приниження, болі або ж мук.

Доводи позивачки щодо незаконного звільнення, суд вважає безпідставним, оскільки правомірність звільнення не є предметом розгляду у цій справі.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі "Гольм проти Швеції", від 29.11.1996 у справі "Саундерс проти Сполученого Королівства", від 25.07.2001 у справі "Перна проти Італії", від 13.07.2006 у справі "Сілін проти України") визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

З огляду на викладене, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн є необґрунтованою та такою, що не доведена позивачкою належним чином, у зв`язку з чим не належить задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає та враховує наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивачки від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат з судового збору відсутні.

У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді витрат на залучення адвоката в сумі 5000 грн.

Щодо цього суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами частин 3, 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Зі змісту наведених норм слідує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачка надала: договір про надання правової допомоги від 20.10.2022; квитанцію від 08.11.2022; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ №000348; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ №1035699.

Між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Тарадудою Вячеславом Віталійовичем (адвокат) 20.10.2022 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного в Україні законодавства, приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у адміністративній справі за позовом до ТУ ДБР розташованого у місті Хмельницькому у справі щодо оскарження відмови у видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державному службовцю (пункт 1);

- плата за виконання адвокатом доручень клієнта визначена в розмірі 5000 грн (пункт 5);

- цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, а саме до винесення рішення у суді першої інстанції (пункт 13).

Відповідно до квитанції від 08.11.2022 позивачка сплатила 5025,13 грн.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд зазначає, в договорі про надання правової допомоги від 20.10.2022 відсутні відомості щодо виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також витраченого адвокатом часу на відповідні види робіт (надані послуги). Не надано і відповідних актів із вказаними відомостями. Це ставить під сумнів, чи є розмір витрат, зазначений у позовній заяві та в договорі про надання правової допомоги від 20.10.2022, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Крім того, суд враховує, що в квитанції від 08.11.2022 зазначена більша сума, ніж у договорі про надання правової допомоги від 20.10.2022. Також у цій квитанції відсутня інформація про те, що вказані кошти сплачені саме за надання правової допомоги на виконання договору про надання правової допомоги від 20.10.2022.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому щодо видачі ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому видати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому (вул. Юхима Сіцінського буд. 12, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 42335958)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк