Справа № 640/432/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/432/21 Головуючий у 1 інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України та відмову у виплаті середнього заробітку (грошового забезпечення);

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 за весь час затримки виплат належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку (а саме з 26.12.2015 р. по 10.12.2020 р.) середній заробіток (грошове забезпечення) у розмірі 1 790 753, 02 грн.;

- стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2 000 Євро, конвертовану в національну валюту за курсом Національного банку України на день здійснення платежу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

19 січня 2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Генерального штабу Збройних Сил України надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких підтримує позицію суду першої інстанції.

24 січня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення Генерального штабу Збройних Сил України.

Також, 24 січня 2023 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому просить під час розгляду апеляційної скарги застосувати положення ч.2 ст.308 КАС України та вийти за межі доводів і вимог апеляційної скарги.

30 січня 2023 року електронною поштою та через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли клопотання про витребування доказів.

В судовому засідання 14 лютого 2023 року вищевказані клопотання позивач відкликав.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, полковник запасу ОСОБА_1 в період з 19.12.2013 р. по 25.12.2015 р. проходив службу в Центральному ракетно-артилерійському управлінні Озброєння Збройних Сил України на посаді начальника відділу забезпечення артилерійським озброєнням управління забезпечення ракетно-артилерійським озброєнням, в тому числі, з 02.11.2015 р. тимчасово виконував обов`язки за вакантною посадою начальника відділу забезпечення артилерійським озброєнням - заступника начальника управління забезпечення ракетно-артилерійським озброєнням.

Наказом Міністра оборони України від 08.12.2015 р. №1024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2015 р. №296, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини з 25.12.2015р. з проведенням відповідних виплат.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у справі №826/4043/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову Генерального штабу Збройних Сил України щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення. Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі №826/4043/16 апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року скасовано. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити (головуючий суддя Епель О.В.).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у вищевказаній справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року у справі № 826/4043/16 залишено в силі.

На виконання судового рішення у вказаній справі, Генеральним штабом Збройних Сил України проведено розрахунок з ОСОБА_1 , згідно з платіжним дорученням від 10.12.2020 р. №13634 на суму 79 122,40 грн.

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального штабу Збройних Сил України з заявою про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку, тобто, за період, протягом якого зберігається середній заробіток, в порядку ст. 116, 117 КЗпП України.

Листом Генерального штабу Збройних Сил України від 08.12.2020 р. за №305/2263 у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України від 08.12.2015 р. №1024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Водночас, остаточний розрахунок Генеральним штабом Збройних Сил України з позивачем проведено 10 грудня 2020 року, на виконання рішення суду у справі №826/4043/16, згідно з платіжним дорученням від 10.12.2020 р. №13634 на суму 79 122,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що відмова Генерального штабу Збройних Сил України включити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889, до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення, була предметом судового спору, і остаточне судове рішення ухвалене лише 16.10.2020 р., коли було ухвалено постанову Верховного Суду у справі №826/4043/16.

Також, суд першої інстанції вказав, що до цього часу питання мало спірний характер і підстав для виплати позивачу будь-яких додаткових сум під час остаточного розрахунку при звільненні не було. Відповідно, вина відповідача у проведенні розрахунку також відсутня, оскільки, відповідач не може бути винним у наявності суперечливої практики застосування відповідних положень законодавства, в тому числі, і судової практики.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що відповідачем було виконано постанову Верховного Суду у справі №826/4043/16 від 16.10.2020 р. без невиправданих зволікань, оскільки, розрахунок з позивачем проведено згідно з платіжним дорученням від 10.12.2020 р. №13634 на суму 79 122, 40 грн.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Слід зазначити, що закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Приписами 117 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, не залежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №826/4043/16 підтверджено протиправною відмову Генерального штабу Збройних Сил України щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення.

Отже, вищевказаною постановою Верховного Суду підтверджено протиправність дій відповідача щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби.

Також, слід зазначити, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібна правова позиція щодо застосування статей 116, 117 КЗпП України до спорів про стягнення з роботодавця середнього заробітку працівника за час затримки розрахунку при звільненні, які виникли після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі №580/723/20, від 03.09.2020 у справі № 120/579/19-а.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, не залежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 25 грудня 2015 року, а повний розрахунок проведено 10 грудня 2020 року, період затримки розрахунку при звільненні становить з 26 грудня 2015 (наступний день після виключення зі списків військової частини) по 10 грудня 2020 року.

З приводу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що розмір заборгованості та відшкодування повинен встановити орган, який вирішує спір, у даному випадку - суд.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 1 Порядку №100, цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Абзацом 2 пункту 7 вищевказаного Порядку передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, при обчисленні грошового забезпечення враховуються календарні дні.

Згідно довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 28 листопада 2016 року №305/1521, грошове забезпечення ОСОБА_1 за жовтень 2015 року становило 8 295,35 грн. та за листопад 2015 року становило 9 461,46 грн. (а.с. 35).

Отже, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на день звільнення з військової служби становило 291,09 грн. ((8 295,35 + 9 461,46) / 61 день).

Разом з тим, згідно абз. 7-8 п. 2 Порядку №100, у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Слід зазначити, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Оскільки, повний розрахунок з позивачем відповідач провів після зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів, то середній заробіток за затримку його розрахунку відповідач має обчислювати з урахуванням розмірів всіх складових грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 на день звільнення (або аналогічною посадою).

Відповідно до довідки Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.03.2021, станом на 05.03.2019 розмір грошового забезпечення, відповідно до положень Постанови №704 від 30.08.2017, становить 29 664,50 грн. (а.с. 116).

Тобто, з 01 березня 2018 року розмір середньоденного грошового забезпечення становить 998,81 грн. (29 664,50 / 30).

Беручи до уваги викладене, середній заробіток за час затримки розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні складає:

- з 26 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року = 231 707,64 грн. (796 календарних днів (6 календарних дні у 2015 році; 366 календарних дні у 2016 році; 365 календарних дні у 2017 році; 59 календарних дні до 01.03.2018 року) * 291,09);

- з 01 березня 2018 року по 10 грудня 2020 року = 1 013 792,15 (1015 календарних дні (306 календарних дні з 01.03.2018 по 31.12.2018; 365 календарних дні у 2019 році, 344 календарні дні у 2020 році по 10.12.2020) * 998,81).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 1 245 499,79 грн. (231 707,64 + 1 013 792,15).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вищевказані критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, враховувалися, також, Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 та Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 10 червня 2021 року у справі №580/2857/20.

Отже, вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен врахувати принцип співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати вказані критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

При цьому, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Із довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 28 лютого 2016 року №305/131 вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні було виплачено 164 411,05 грн. (грошове забезпечення разом з доплатами та одноразовою грошовою допомогою) (а.с. 33-34).

10 грудня 2020 року позивачу, на виконання судового рішення, Генеральним штабом Збройних Сил України, згідно з платіжним дорученням від 10.12.2020 р. №13634, виплачено 79 122,40 грн. (а.с. 55).

Таким чином, у даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 243 533,45 грн., з яких при звільненні було виплачено 164 411,05 грн. (67,52%) та, в подальшому, доплачено 79 122,40 грн. (32,48 %).

Як було вищезазначено, визначена, відповідно до Порядку №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, становить 1 245 499,79 грн.

Колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 404 538,33 грн., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (32,48% від 1 245 499,79).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 404 538 грн. 33 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з Генерального штабу Збройних Сил України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2 000 Євро, конвертовану в національну валюту за курсом Національного банку України на день здійснення платежу, такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, на переконання колегії суддів, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 404 538,33 грн. є достатньою компенсацією позивачу, враховуючи, в тому числі, моральну шкоду, спричинену несвоєчасністю проведення розрахунку при звільненні.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Генерального штабу Збройних Сил України щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 404 538 (чотириста чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 33 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2023 р.