Справа № 440/14340/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кукоба О.О.

20 лютого 2023 р. Справа № 440/14340/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

03.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) щодо відмови рішенням від 22.07.2021 року № 55 в призначенні з 20.01.2021 року пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки 6 місяців відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-XII);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити їй з 20.01.2021 року пенсію зі зниженням пенсійного віку на 4 роки 6 місяців відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 20.03.1986 року по 17.05.1990 року була зареєстрована, проживала та працювала в смт. Рокитне Рівненській області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. 14.07.2021 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону № 796-XII, однак рішенням від 22.07.2021 року № 55 їй відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, оскільки на день звернення до відповідача вона мала 31 рік 2 місяці 17 днів трудового стажу, вік 56 років 2 дні.

Крім того, позивач зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 21.11.2006 року у справі № 21-1048во06 дійшов висновку, що «єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ГУПФ України у Львівській області.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві ГУ ПФУ в Полтавській області вказує, що позивач 06.07.2021 року звернулась із заявою про призначення пенсії та доданими до неї документами до ГУ ПФУ в Полтавській області, за результатами розгляду якої (за принципом екстериторіальності) ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.07.2021 року № 55, яке отримано позивачем 14.07.2021 року. Цього ж дня 14.07.2021 року позивач повторно звернулась із заявою про призначення пенсії та доданими до неї документами до ГУ ПФУ в Полтавській області. При цьому, за принципом екстериторіальності заяву позивача від 14.07.2021 року було розглянуто ГУ ПФУ в Львівській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.07.2021 року № 55.

Також, відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області зазначив, що йому не відомі підстави та умови прийняття вищезазначеного рішення ГУ ПФУ в Львівській області.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві ГУ ПФУ в Львівській області вказує, що наявність у позивача посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, а надані позивачем разом із заявою від 14.07.2021 року документи не підтверджують обставин її постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відведення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2022 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що Закон № 796-XII виключає можливість обчислення періодів роботи, проживання у зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого радіологічного контролю шляхом їх додавання. Натомість у примітці до ст. 55 Закону № 796-XII передбачено, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її адміністративного позову в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Полтавській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ГУ ПФУ у Львівській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 (а.с. 109).

Позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 14.07.2021 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII (а.с. 79-80).

На дату звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 14.07.2021 року їй виповнилось повних 55 років.

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, що призначає пенсію, яким було розглянуто заяву позивачки - ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 22.07.2021 року № 55 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком (а.с. 4). В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 21.07.2028 року. Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Також, у рішення зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи: - період роботи в колгоспі «імені 40 років Жовтня» з 04.05.1987 року по 06.09.1987 року, оскільки не надано довідку про встановлену норму та кількість вироблених трудоднів. Крім того, у наданих заявницею довідках, виданих Рокитнянською РДА: № 1062 від 25.12.1992 року та № 169 від 11.08.2014 року, не співпадають періоди щодо проживання на території зони гарантованого добровільного відселення (в довідці № 1062 проживання з 01.03.1986 року по 14.05.1990 року, а в довідці № 169 вказано період проживання з 04.05.1987 року по 17.05.1990 року). Період вказаний у довідці № 1062 від 25.12.1992 року перетинається з періодом навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті (01.09.1982 року по 24.03.1987 року). Надані Рокитнянською РДА довідки потребують перевірки.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом № 796-XII.

Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону № 796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які:

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII категорія 3 встановлюється потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно ст. 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

* Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та прожили або відпрацювали не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

До заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку позивач додала копію посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 (а.с. 109) та копію довідки Рокитнівської райдержадміністрації від 25.12.1992 року № 1062, якою підтверджено, що ОСОБА_1 проживала у смт. Рокитне Рівненської області у період з 01.03.1986 року по 14.05.1990 року (а.с. 110).

Крім того, позивачем до позовної заяви додано довідку Рокитнівської селищної ради від 08.10.2021 вих. № 3242, у якій зазначено, що вона дійсно проживала та була зареєстрована у смт. Рокитне Рівненської області у період з 20.03.1986 року по 17.05.1990 року (а.с. 7).

Таким чином, ОСОБА_1 проживала у смт. Рокитне Рівненської області, яке відповідно до постанови КМУ № 106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, не більше повних чотирьох років, що надає позивачу право на зменшення пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону № 796-XII на три роки.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів зазначає, що на час звернення із заявою до пенсійного органу позивач не набула права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки не досягла 57 років.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц