Справа № 380/8115/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8115/22 пров. № А/857/14095/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року (суддя Клименко О.М., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 12.09.2022),

в адміністративній справі №380/8115/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці,

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У червні 2022 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року №UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товару «Меблі…» ввезення якого в Україну задекларовано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в митному режимі «імпорт» згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ №UA209140/2022/010127 від 07 лютого 2022 року; 2) стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці від 09 лютого 2022 року №UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ФОП ОСОБА_1 992,40 грн. сплаченого судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції від 05 вересня 2022 року не погодився відповідач Львівська митниця та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач покликається на те, що Львівською митницею були встановлені невідповідності в поданих декларантом (позивачем) документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Твердить апелянт, що відповідно до вимог ч.2-3 ст.53 МК України, декларанту надіслано повідомлення про надання додаткових документів на підтвердження митної вартості, однак у відповідь декларантом надіслано видаткові накладні та витяги з інтернет-мережі. Інших документів згідно вимоги не надано. Також відповідач зазначає, що жодних належних документів на підтвердження позивачем наявності дебіторської/кредиторської заборгованості між сторонами контракту до митного оформлення не подано і такий аргумент не спростовує сумнів митного органу в правильності визначення митної вартості товару. Відповідач вважає, що з аналізу положень Порядку заповнення рішення про коригування митної вартості товарів слідує, що у разі застосування резервного методу визначення митної вартості товарів (ст.64 МКУ) коригування не здійснюється, що кореспондується із самою нормою права, а саме положенням ст. 64 Митного кодексу України, водночас якщо такі коригування не робилися, відповідні пояснення не повинні вноситися до граф рішення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 05 вересня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Зазначає, що різниця між сумою передоплати за товар згідно платіжного доручення та загальною сумою інвойсів виникла, оскільки між сторонами Контракту №1/2020 від 03.02.2020 існують тривалі відносини та Контракт за своїм змістом є договором з періодичними поставками. Між внесенням попередньої оплати за товар та його завантаженням і оформленням кінцевого інвойсу проходить певний проміжок часу, що може зумовити зміну асортименту, кількості, об`єму, ваги чи ціни товару, однак подібні зміни не впливають і не можуть впливати на митну вартість товару, оскільки ціна товару зафіксована у інвойсі і саме з цієї ціни визначається митна вартість. Просить позивач оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи (їх представників), які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

03.02.2020 року між HM Helvetia Meble товариство з обмеженою відповідальністю командитне товариство в особі комплементариста HM Helvetia Meble товариство з обмеженою відповідальністю (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено контракт купівлі-продажу №1/2020 (Контракт) відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується протягом терміну дії Договору передавати у власність Покупцеві меблі (іменовані «Товари») на умовах EXW згідно з умовами ІНКОТЕРМС-2010 (місце завантаження вул. Болеславецька, 10, м. Верушув, Польща) згідно з цінами, зазначеними в Інвойсах (т.1 а.с.17-21, 45-49).

Згідно з пунктом 1.2 Контракту постачання товарів за цим Договором відбувається партіями, які формуються на підставі Замовлень Покупця. Остаточна кількість та асортимент кожної партії Товарів узгоджується сторонами в інвойсах. В інвойсі має бути вказано Ціну Товарів, їх назву, модель та кількість.

Для виконання умов цього Договору перед Продавцем Покупець має право на свій вибір залучати третіх осіб для організації транспортування та вирішення інших логістичних формальностей (пункт 1.3 Контракту).

Ціна Товару встановлюється у Євро. Ціна Товару вказується у проформах інвойсів, в інвойсах і включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця (пункти 2.1, 2.2 Контракту).

Оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом 100% передоплати перед отриманням Товару (пункт 3.2 Контракту).

З метою оформлення придбаного згідно Контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року товару (Меблі дерев`яні …) позивач подав до митного органу митну декларацію від 07 лютого 2022 року №UA209140/2022/010127 (т.1 а.с.13).

Як слідує зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації (т.1 а.с.12), митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/000211 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з вищевказаною митною декларацією подав митному органу наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № 14621/2021FE від 26 липня 2021 року (т.1 а.с.13); пакувальний лист (Packing list) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року (т.1 а.с.22-23); рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року (т.1 а.с.24); автотранспортну накладну (Road consignment note) № 980149 від 01 лютого 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару Swift № 27 від 01 лютого 2022 року (т.1 а.с.25-26); рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 32 від 01 лютого 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 01 від 01 лютого 2022 року; зовнішньо-економічний договір (контракт) № 1/2020 від 01 лютого 2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 2 від 17 лютого 2020 року; договір (контракт) про перевезення № 23 від 23 липня 2021 року; копію митної декларації країни відправлення № 22PL301010Е0100723 від 04 лютого 2022 року.

07.02.2022 року відповідач надіслав позивачу повідомлення митного органу, в якому запропоновав декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, передбачені частинами 3-4 статті 53 Митного кодексу України, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Переклади документів відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України (т.1 а.с.33).

09.02.2022 року позивач надав митному органу відповідь на вищезгадане повідомлення, у якій вказав, зокрема, що відповідно до пункту 2 статті 53 Митного кодексу України подав усі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Просив підтвердити митну вартість імпортованого товару згідно обраного методу та на основі документів, зазначених в гр. 44 митної декларації та доданих додатково (т.1 а.с.120-121).

09.02.2022 року Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА20900/2022/210074/2 за шостим (резервним) методом визначення митної вартості (т.1 а.с.10).

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив, зокрема, про те, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: - відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року поставка товару здійснюється відповідно до замовлення, проте замовлення до митного оформлення не подавалось; - відповідно до пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року «ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в євро за 1 кг відповідно до проформи», проте у фактурі та в інших товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі № 1/2020 від 03 лютого 2020 року відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України. Відповідно до пункту 3.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року здійснюється попередня оплата за товар згідно інвойсу. Сума інвойсів та сума платіжки різна. Відповідно до вимог Закону України «Про приєднання до Конвенції про договір автомобільного перевезення вантажів» від 01 серпня 2006 року № 57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 3 СМR місце розвантаження вантажу зазначено Україна. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій четвертій статті 53 Митного кодексу України Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено декларації з консультантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати на наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а та метод 2б з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; метод 2в та метод 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація: товар № 1 від 20 грудня 2021 року № UA209140/2021/130638 4,81 дол. США за кг; товар № 2 від 31 січня 2022 року № UA100140/2022/700720 4,81 дол. США за кг.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/000211.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 09 лютого 2022 року №UA209000/2022/210074/2, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною 1 статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.6 ст.257 МК України).

Крім цього, частиною третьою статті 318 МК України встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 МК України).

Стаття 51 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ст.52 МК України).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч.4 ст.58 МК України).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. До переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи (ч.4 ст.53 МК України).

Отже, орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 19.02.2019р. (справа №805/2713/16-а).

Крім цього, відповідно до ч.5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.54 цього Кодексу, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що в частині четвертій статті 54 МК України визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналогічний перелік причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), наведено у Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012р..

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Частинами 1, 2, 5, 6 ст.55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частинами 1, 2 ст.64 цього Кодексу встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

З матеріалів справи встановлено, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена у інвойсах (фактурах) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року (5772,20 євро) та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року (475,00 євро), разом 6247,20 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, а саме: пакувальний лист (Packing list) № 14621/2021FE від 26 липня 2021 року; пакувальний лист (Packing list) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 980149 від 01 лютого 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14621/2021FE від 31 січня 2022 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 14646/2021FE від 31 січня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару Swift № 27 від 01 лютого 2022 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 32 від 01 лютого 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 01 від 01 лютого 2022 року; зовнішньо-економічний договір (контракт) № 1/2020 від 01 лютого 2020 року; договір про надання послуг митного брокера № 2 від 17 лютого 2020 року; договір (контракт) про перевезення № 23 від 23 липня 2021 року; копію митної декларації країни відправлення № 22PL301010Е0100723 від 04 лютого 2022 року.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що неподання декларантом усіх додаткових документів затребуваних митним органом є правомірним, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Суд першої інстанції ретельно дослідив зазначені вище документи та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені частиною 2 статті 53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору.

Натомість в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Так, в рішенні від 09 лютого 2022 року №UA209000/2022/210074/2 про коригування митної вартості товарів митний орган вказав, що відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного контракту №202678 від 16 липня 2021 року поставка товару здійснюється відповідно до замовлення, проте замовлення до митного оформлення не подавалось.

В даному контексті слід зазначити, що контракт, на підставі якого позивач придбавав товар та який подавався до митного оформлення, має номер «1/2020» та дату «03 лютого 2020 року», при цьому відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту «№202678» від 16.07.2021 року у матеріалах справи відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з пунктом 1.2 контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року постачання товарів за цим Договором відбувається партіями, які формуються на підставі Замовлень Покупця. Остаточна кількість та асортимент кожної партії Товарів узгоджується сторонами в інвойсах. В інвойсі має бути вказано Ціну Товарів, їх назву, модель та кількість.

Таким чином, відповідно до пункту 1.2 контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року основним підтвердженням асортименту та кількості товарів є інвойс, обов`язковими реквізитами якого є ціна товарів їх назва, модель та кількість.

Зазначеним вимогам інвойси (фактури) №14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та №14646/2021/FE від 31 січня 2022 року відповідають.

У той же час відповідно до розділу 4 контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року замовлення складається Покупцем у довільній формі з обов`язковим зазначенням асортименту та кількості Товару.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що саме по собі замовлення не може бути підтвердженням фактурної ціни товару та його оплати. Перелік основних документів на підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару і обраного методу її визначення, передбачений частиною другою статті 53 МК України, яка не містить обов`язку подання замовлення на товар.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача про те, що відповідно до пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту №202678 від 16.07.2021 року ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в євро за 1 кг відповідно до проформи, проте у фактурі та в інших товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі №1/2020 від 03 лютого 2020 року відсутні дані щодо складових вартості товару, а тому відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України».

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, контракт, на підставі якого позивач придбавав товар та який подавався до митного оформлення, має номер «1/2020» та дату «03 лютого 2020 року», відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту «№202678» від 16.07.2021 року у матеріалах справи відсутні, що не спростовується представником відповідача.

Також у матеріалах справи відсутній комерційний інвойс №1/2020 від 03 лютого 2020 року, на який покликається відповідач в спірному рішенні про коригування митної вартості, натомість наявні інвойси (фактури) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року. Саме вказані інвойси (фактури) згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/000211 позивач подавав до митного оформлення товарів.

Разом з тим відповідно до пункту 2.2 контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року ціна Товару вказується у проформах інвойсів, в інвойсах і включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції, що процитований в спірному рішенні про коригування митної вартості пункту 2.2 контракту текстуально не відповідає дійсному змісту контракту №1/2020 від 03 лютого 2020.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що сторони контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року обумовили, що ціна Товару включає в себе усі видатки та витрати, що виникли до видачі Товару, включаючи упаковку, маркування та завантаження у транспортний засіб Покупця та вказується, зокрема, у інвойсах. У наданих до митного оформлення інвойсах (фактурах) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року ціна Товару вказана.

В цій частині судом відхиляються доводи апелянта (відповідача), позаяк при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати, понесені покупцем, а саме вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням (пп.«в» п.1 ч.10 ст.58 МК України).

Поряд з цим суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що вартість послуг по обробці товару на складі Покупця (пакування, маркування, навантаження на поданий покупцем транспортний засіб) включені до ціни Товару, тобто, такі витрати покладені на Продавця, а тому висновок митного органу, що відомості щодо складових митної вартості Товару не підтверджені документально та не піддаються перевірці є безпідставним.

Отож, вартість упаковки товару вже була визначена та включена до митної вартості товару. При цьому суд зауважує, що митний орган не може втручатися у договірні відносини сторін шляхом зобов`язання визначати і відображати вартість упакування, якщо сторони договору погодили, що упакування товару входить у його вартість.

У межах даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості слугувало те, що відповідно до пункту 3.2 зовнішньоекономічного контракту № 202678 від 16 липня 2021 року здійснюється попередня оплата за товар згідно інвойсу. При цьому сума інвойсів та сума в платіжних документах різна.

За встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості про подання позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту №202678 від 16.07.2021 у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідно до пункту 3.2 контракту №1/2020 від 03 лютого 2020 року оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом 100% передоплати перед отриманням Товару (пункт 3.2 Контракту).

Згідно платіжного доручення № 27 від 01 лютого 2022 року позивач здійснив передоплату за Товар у сумі 6000,00 євро.

Загальна сума вартості Товару згідно інвойсів (фактур) № 14621/2021/FE від 31 січня 2022 року та № 14646/2021/FE від 31 січня 2022 року становить 6247,20 євро.

Однак митний орган не навів аргументів того, що ця різниця має вплив на правильність визначення митної вартості декларованого Товару.

Водночас між сторонами Контракту №1/2020 від 03.02.2020 існують тривалі відносини та Контракт за своїм змістом є договором з періодичними поставками.

Хронологічно кожна поставка товару складається з кількох послідовних етапів замовлення певного асортименту і кількості товару; внесення попередньої оплати за товар згідно попереднього рахунку-проформи; замовлення покупцем транспортного перевезення товару та подання транспортного засобу на склад продавця; пакування, маркування; навантаження товару у транспортний засіб і оформлення кінцевого інвойсу з фактично завантаженим товаром.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що після виконання процесів обробки Товару на складі Продавця (пакування, навантаження) може мати місце різниця між замовленим асортиментом/кількістю товару та фактично запакованим і завантаженим асортиментом/кількістю. Проте така технологічна розбіжність не має жодного впливу на правильність визначення митної вартості Товару за ціною договору.

Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

Зазначена правова позиція адміністративного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 7 травня 2020 року по справі №1.380.2019.001625 та від 29 липня 2020 року по справі № 420/1709/19, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом під час вирішення наведеного спору.

Більше того, як видно зі змісту контракту № 1/2020 від 03 лютого 2020 року такий є договором з періодичними поставками. В силу тривалого характеру договірних відносин між сторонами контракту виникла дебіторська/кредиторська заборгованість, що підтверджується наявними у матеріалах справи підтвердженнями залишків грошових коштів при взаєморозрахунках між покупцем (позивачем) та продавцем (компанія «HM HELVETIA MEBLE»).

Доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду не спростовують.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, на підтвердження заявленої митної вартості Товару та обраного методу її визначення позивач відповідно до вимог частини 2 статті 53 МК України надав митному органу автомобільну товарно-транспортну накладну (CMR) А № 980149 від 01 лютого 2022 року, в якій місцем розвантаження вантажу зазначено Україна.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції, що відповідно до вимог пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Отже, за змістом вказаної норми до складових митної вартості товару, які мають додаватися до ціни, включаються витрати на транспортування товару лише до пункту ввезення в Україну.

Так, на підтвердження вказаних витрат позивач під час декларування Товару надав митному органу такі документи: рахунок на оплату № 32 від 01 лютого 2022 року; довідку № 01 від 01 лютого 2022 року про транспортні витрати.

Згідно з частиною 11 статті 58 МК України витрати на транспортування товару після його ввезення в Україну не включаються до митної вартості товару.

Колегія суддів також враховує постанову Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 804/16553/14, який зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд наголошує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач разом з митною декларацією подав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, перелік яких визначений частиною другою статті 53 МК України, вніс до митної декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, чи ознаки підробки.

Суд вважає, що надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Судом також встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару, митний орган самостійно визначив митну вартість імпортованих товарів №№ 1, 2 за резервним методом. При цьому джерелом для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугували митні декларації № UA209140/2021/130638 від 20 грудня 2021 року відповідно до якої митна вартість товару № 1 становить 4,81 дол. США за кг та № UA100140/2022/700720 від 31 січня 2022 року відповідно до якої митна вартість товару № 2 становить 4,81 дол. США за кг. В наведених деклараціях митна вартість товару визначалась за 6 (резервним методом).

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що відповідач не обґрунтував чому як джерело інформації ним обрано саме ці митні декларації та чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в спірному рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості. Такий підхід для формування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості прямо суперечать наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування. Вказана позиція також підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність обов`язку митного органу вносити відповідні пояснення у графи рішення, позаяк, в даному випадку коригування не відбулося на підставі ст.ст. 59, 60 МК України, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Водночас в будь-якому разі, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).

Також у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що аргументи апеляційної скарги не спростовують необхідності зазначення у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не обґрунтовано неможливості застосування позивачем основного методу визначення митної вартості, а також підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості, а позивачем доведено надання всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту).

Отже, відповідач діяв не у спосіб визначений законом та не надав суду достатніх доказів правомірності прийняття свого рішення, відтак рішення про коригування митної вартості товарів від 09 лютого 2022 року №UA209000/2022/210074/2 є протиправним та правильно скасоване судом першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує відсутність у даному конкретному випадку підстав для відмови у задоволенні цього позову, тоді як апеляційна скарга не містить належних, настільки вагомих і обґрунтованих міркувань, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували викладені у оскаржуваному судовому рішенні висновки й давали підстави вважати інакше.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року в адміністративній справі №380/8115/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 20.02.2023 року