Справа № 640/25957/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Ольховської М.Г.,

представника позивача Зінчука Я.В.,

представників відповідача Кобзара В.П., Ковганича К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної охорони України про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно з 16.03.2018 по 11.03.2020;

- визнати протиправними дії відповідача із утримання з грошової компенсації за неотримане речове майно 1,5 % військового збору та 18% податку з доходів фізичних осіб;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2018 по 11.03.2020 у розмірі 258 495, 36 грн;

- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 2 818, 33 грн, утримані за ставкою 1,5% військового збору та 18% податку на доходи фізичних осіб з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн та сплачений судовий збір.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року позов залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував ту обставину, що він звернувся до суду в період дії в країні карантинних обмежень, а тому відповідні процесуальні строки продовжені на період дії карантину, а саме з 12.03.2020 по 06.08.2020. Наголошує, що спір у цій справі стосується виплати середнього заробітку на підставі ст.117 КЗпП України, а тому в даному випадку підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду усправах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Водночас, статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Так, абзацом 2 частини 1 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п.п. 3, 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до п. 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, ліцеїстів та працівників Національної гвардії України в визначає Інструкція з організації речового забезпечення Національної гвардії України в мирний час та особливий період № 475 (далі - Інструкція № 475), затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475.

Пунктом 15 розділу II Інструкції з організації речового забезпечення Національної гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 (далі - Інструкція № 475) передбачено, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Верховний Суд, визначаючи правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно і вирішуючи питання наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116,117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям такої компенсації, сформував правовий висновок у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, з якого вбачається, що спеціальним строком звернення до суду з такими позовами є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Так, за обставинами справи, із наказом від 15.03.2018 №136-ос/дск «По особовому складу» про своє звільнення ОСОБА_1 ознайомився 15.03.2018, про що свідчить його особистий підпис.

Згідно рапорту від 21.03.2018 він просив здійснити виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, також за виплатою компенсації за речове майно він звертався до відповідача 22.05.2018.

Безпосередньо така компенсація була сплачена відповідачем 02.04.2020, при цьому, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 26.10.2020, тобто з пропуском місячного строку, визначного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Вищезазначене стосується також позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 16.03.2018 по 11.03.2020 у сумі 258 495, 36 грн, оскільки саме з 02.04.2020 для позивача розпочався місячний строк для звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апелянт посилається на введення картину на території України, що не було враховано судом першої інстанції.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій на усій території України запроваджено карантин з 12.03.2020.

Разом з цим, відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, внесеного Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 122 КАС України продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 №731-ХІ, яким, серед іншого, внесені зміни до п. 3 розд. VI «Прикінцеві положення» КАС України, та яким, зокрема, встановлено наступне: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, відповідно до процесуальних змін, строк, який було продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), сплинув 06.08.2020.

Отже, місячний строк звернення до суду з цим позовом сплинув 07.09.2020, проте як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 подав його до суду 26.10.2020.

Апелянт наполягає, що в даному випадку застосуванню підлягає тримісячний строк звернення до суду, як передбачено статтею 233 КЗпП, позаяк предметом спору є не сама компенсація за неотримане речове майно, а компенсація за затримку виплати такої компенсації відповідно до ст.117 КЗпП України, що не врегульовано нормами спеціального законодавства.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта і вважає, що стаття 117 КЗпП застосовується до спірних правовідносин через відсутність подібної норми матеріального права у спеціальному Законі, в той же час аналіз статті 122 КАС України і судової практики Верховного Суду свідчать про те, що частина п`ята статті 122 КАС України (норма процесуального права) має поширюватись на будь-який спір, пов`язаний з проходженням публічної служби.

При цьому, в постановах Верховного Суду, на які посилається апелянт в обґрунтування своїх вищенаведених доводів, аналізується саме необхідність застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права - статті 117 КЗпП України, що в даному випадку не є спірним.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення її у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду .

Постанова в повному обсязі складена і підписана 20.02.2023.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк