Справа № 520/1242/22
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків

16 лютого 2023 року № 520/1242/22
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмови у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як членам сім`ї померлого військовослужбовця посвідчення на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби";
- зобов`язати Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час військової служби на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вважають протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 з відмови у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як членам сім`ї померлого військовослужбовця посвідчення на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби". Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що позивачі звернулися з пакетом документів, щодо встановлення статусу Член сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісті під час проходження військової служби. Комісією для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби прийняте протокольне рішення від 13.08.2021 року протокол № 7 про відмову в наданні вказаного статусу. Відмова пов`язана з тим, що син позивачів - ОСОБА_3 звільнений з військо вої служби 28.10.2016 року (наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2016 року № 227), а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть від 23.11.2016 року серія НОМЕР_2 ). Отже на момент смерті останній не був військовослужбовцем, і на останнього не розповсюджується дія вказаних вище нормативних актів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_3 , 1983 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно витягу з історії хвороби № 750 віт 18.11.2016 р. ОСОБА_3 захворів під час участі в антитирористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.11.2016 року смерть настала 18.11.2016 року, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2016 року № 227 ОСОБА_3 , молодшого сержанта, виключено зі списків частини 28.10.2016 року, тобто за 21 день до дня його смерті.
Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол № 445 від 01.10.2019 р.) зазначено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 1983 р.н. - Бактеріальна пневмонія. Токсикосептичний стан, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23.11.2016 року Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, протоколом паталогоанатомічного дослідження № 368, виданим 19.11.2016 р. Лозівською ЦРЛ, медичними документами так так, пов`язане із захистом Батьківщини.
03.10.2019 року позивачі отримали від Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
06.07.2021 року позивачі звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо встановлення статусу Члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби та видачі посвідчення відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Протоколом засідання Комісії для розгляду питань пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не с пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби № 7 від 13 серпня 2021 року відмовлено в отриманні статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця, оскільки ОСОБА_3 відповідно до Указу Президента України від 26.09.2016 р. № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації... 28.10.2016 р. звільнений з військової служби у запас. Помер ОСОБА_3 18.11.2016 р. тобто після звільнення з військової служби. На день смерті громадянин ОСОБА_3 не перебував на військовій службі, а був особою звільненою з військової служби.
Позивачі не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.
Відповідно до абз. 2 п. 4.16. Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 № 937, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
Згідно з абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" від 28.05.1993 № 379 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Свою відмову відповідач мотивував тим, що син позивачів - ОСОБА_3 звільнений з військо вої служби 28.10.2016 року (наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2016 року № 227), а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть від 23.11.2016 року серія НОМЕР_2 ). Отже на момент смерті останній не був військовослужбовцем, і на останнього не розповсюджується дія вказаних вище нормативних актів.
Проте відповідачем не враховано, що згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол № 445 від 01.10.2019 р.) зазначено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 1983 р.н. - Бактеріальна пневмонія. Токсикосептичний стан, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23.11.2016 року Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, протоколом паталогоанатомічного дослідження № 368, виданим 19.11.2016 р. Лозівською ЦРЛ, медичними документами - так, пов`язане із захистом Батьківщини. Отже ОСОБА_3 захворів під час проходження служби та перебуваючи в статусі військовослужбовця.
З огляду на це, суд приходить до висновку, що рішення у формі протоколу № 7 від 13.08.2021 прийняте відповідачем без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже є не обґрунтованим, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення у формі протоколу №7 від 13.08.2021р. засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби.
Продовжуючи розгляд справи в частині позовних вимог щодо зобов`язати Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час військової служби на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
Суд зазначає, що з системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Тому, не заперечуючи наявності у владного суб`єкта дискреційних повноважень у спірних правовідносинах та не обмежуючи обсягу адміністративного розсуду владного суб`єкта, суд вважає за необхідне обтяжити відповідача обов`язком повторно розглянути питання про встановлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, з урахуванням висновків суду.
При цьому, суд звертає увагу відповідача, що підстави, на яких ґрунтується оскаржене рішення владного суб`єкта, визнані судом юридично та фактично не спроможними, а тому не можуть бути причиною повторної відмови під час розгляду заяви зацікавленої особи.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене вище, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснити, відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення у формі протоколу №7 від 13.08.2021р. засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Рубан В.В.