Справа № 640/29462/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з Відповідача податковий борг в розмірі 101 251,33 грн, а саме:

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010200; 522) в сумі 97 304,69 грн;

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010200; 522) в сумі 3 946,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував на наявність у Відповідача податкового боргу, який добровільно не сплачено, у зв`язку з чим контролюючий орган просить стягнути заборгованість у примусовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в рахунок погашення податкового боргу 101 251,33 грн (сто одну тисячу двісті п`ятдесят одну гривню 33 копійки).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДФС у м. Києві, а не Позивачем, поштовий індекс на конвертах не відповідає відділенню зв`язку по бульвару В. Гавела.

Також, Відповідач посилається на те, що копії поштового конверту та повідомлення про невручення поштового відправлення не містять інформацію щодо дати їх надсилання.

Крім того, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 158 не містить відбиток календарного штемпеля поштового зв`язку, що свідчить про не надсилання ГУ ДФС м. Києва Відповідачу будь-яких документів, а поштове відправлення зі штрихкодом 158 направлено не за місцем знаходження поштового відділення Відповідача.

Відповідач також посилається на те, що рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення підписані не Відповідачем, а іншою особою.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на день звернення до суду за Відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 101 251,33 грн, який складається з:

1) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 97 304,69 грн, який виник на підставі:

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати 15 січня 2019 року на суму 31 432,50 грн;

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року на суму 32 483,81 грн;

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року на суму 33 388,38 грн.

2) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 3 946,64 грн, який виник на підставі:

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати до 15 січня 2019 року у сумі 1 138,18 грн;

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року у сумі 1 324,20 року;

- податкового повідомлення-рішення № 0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року у сумі 1 484,26 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухрме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 274124158 від 09 вересня 2021 року об`єкти нерухомості, на які нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та власником яких є Відповідач, знаходяться у місті Слов`янськ та місті Святогірськ Донецької області.

Позивачем на адресу Відповідача направлено податкову вимогу форми «Ф» від 14 листопада 2019 року № 2139-55 про сплату суми податкового боргу станом на 13 листопада 2019 року у розмірі 66 378,69 грн та отримана останнім 27 грудня 2019 року.

Задля стягнення податкового боргу з Відповідача Позивач, відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано до суду доказів сплати узгодженої суми податкової заборгованості у добровільному порядку або доказів її оскарження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (пункт 49.2 статті 49 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (підпункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Так, податковий борг Відповідача у сумі 101 251,33 виник на підставі податкових повідомлень-рішень:

- № 0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати 15 січня 2019 року на суму 31 432,50 грн (яке було отримано Відповідачем 16 листопада 2018 року (а.с. 13 зв.));

- № 0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року на суму 32 483,81 грн (яке було повернуто на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 11 зв.));

- № 0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року на суму 33 388,38 грн (яке було повернуто на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 14 зв.));

- № 0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати до 15 січня 2019 року у сумі 1 138,18 грн (яке було отримано Відповідачем 16 листопада 2018 року (а.с. 13 зв.));

- № 0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року у сумі 1 324,20 грн (яке було повернуто на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 11 зв.));

- № 0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року у сумі 1 484,26 грн (яке було повернуто на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 14 зв.)).

Відповідно до п.п. 42.1, 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з Повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення від 27 березня 2019 року № 0-2658, № 0-2658, від 17 квітня 2020 року № 0-2658, № 0-2658 надіслано рекомендованим листом з Повідомленням про вручення на адресу Відповідача, які повернулися на адресу податкового органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто вказані податкові повідомлення-рішення належним чином вручені.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (пункт 59.5 статті 59 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки сума заборгованості в установлений законом строк Відповідачем не була сплачена, Головним управлінням ДПС у Донецькій області на адресу Відповідача було надіслано податкову вимогу від 14.11.2019 № 2139-55 на суму 66 378,69 грн, яка була отримана Відповідачем 27 грудня 2019 року (а.с. 7));

Доказів оскарження податкової вимоги, податкових повідомлень-рішень чи погашення податкового боргу за визначеними грошовими зобов`язаннями у добровільному порядку Відповідачем, ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції, надано не було.

Відповідно до пунктів 95.1, 95.2, 95.3 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Як передбачено підпунктом 20.1.19 пунктом 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Матеріалами справи встановлено, що наявність податкового боргу в сумі 101 251,33 грн у Відповідача підтверджується наявними у матеріалах доказами, у тому числі розрахунком податкового боргу; витягом з інтегрованої картки; корінцем податкової вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлена сума 101 251,33 грн є узгодженою та підлягає стягненню.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко