Справа № 569/4192/22
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 569/4192/22 пров. № А/857/2436/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рибачуку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2022 року (головуючий суддя Гордійчук І.О., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 Батальйону УПП в Рівненській області Ткачук Катерини Ігорівни, Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Рівненській області рядового поліції Ткачук К.І., Департаменту патрульної поліції в якому просив визнати незаконними дій поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Рівненській області рядового поліції Ткачук К.І., по складанню постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності та постанову серії ДП18 №858266 від 26.03.2022 у справі про адміністративне правопорушення визнати недійсною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача закрити, за відсутності у його діях складу такого правопорушення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати таке рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що 26 березня 2002 року о 16 годині 40 хвилин поліцейська взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області рядова поліції Ткачук К.І., перебуваючи на вулиці Гагаріна, 63, в м. Рівне, винесла постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 858266.

Зі змісту копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №858266 від 26.03.2022 вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 20400 гривень, за те, що він 26 березня 2022 року о 16 годині 40 хвилин в м. Рівне по вулиці Гагаріна, 63 керував транспортним засобом Skоdа Suреrb номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортним засобом на підставі постанови Рівненського міського суду.

Однак, жодних доказів винуватості, як в момент складання адміністративного матеріалу так і станом на розгляд справи у суді не надано.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), зауважує, що працівниками патрульної поліції батальйону УПП в Рівненській області факт вчинення правопорушення, в якому обвинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, В будь-якому випадку, сам факт того, що спірна постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, вказує на недотримання інспектором вимог ч.3 ст.283 КУпАП до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для її скасування (ВС/КАС, справа №524/1113/17, 30.04.2020).

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Особа є невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, якщо посадовими особами патрульної поліції допущено порушення норм КУпАП при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, а також не надано беззаперечних доказів їх винуватості.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав та суду пояснив, що 26 березня 2022 року він не знаходився за кермом автомобіля Skоdа Suреrb д.н. НОМЕР_1 . При винесенні постанови працівники поліції не надали йому можливості скористатися послугами захисника.

Судом першої інстанції не дано правової оцінки диску з відеозаписом, який суду надано позивачем.

Так, на даному відео чітко видно та чути, як позивач просить працівників поліції забезпечити йому право на захист та те, що він не був за кермом, а керував ТЗ ОСОБА_3 . Однак, останні йому повідомляють, що вони не зобов`язані цього робити. При цьому поліцейська ОСОБА_4 кричить: «Будеш свою вину доводити в суді».

Під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №858266 від 26.03.2022, як вбачається з матеріалів, було істотно порушено права ОСОБА_1 на захист.

Під час підписання документів, а саме - постанови працівники поліції, не надали останньому використати своє право на адвоката (захисника), як того передбачено в статті 268 КУпАП та вимагає стаття 59 Конституції України, в якій зазначено: Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Таким чином було порушено право на захист.

Так, відповідно до ст. 286 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи,

ОСОБА_1 було заявлено клопотання про надання доказів вчинення правопорушення та про необхідність залучення захисника, адже йому необхідний був професійний захист дипломованого юриста, який би зміг аргументовано відстояти його права. Ці клопотання поліцейськими були залишені без розгляду і знехтував його правами.

У ході судового розгляду поліцейськими жодними належними, достовірним та достатніми доказами не доведено перед судом факту дотримання процесуальних прав позивача на участь у розгляді справи, зокрема, не представлено будь-яких доказів дотримання передбаченої статтею 279 та 268 КУпАП процедури розгляду справи.

Безпідставним є твердження та посилання позивачів на скріншот, згідно якого нібито працівник поліції ОСОБА_5 дзвонив на гарячу лінію в м. Київ для забезпечення ОСОБА_1 адвоката та не міг додзвонитися. Крім того, даний скріншот не можна брати до уваги як належний доказ листування, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, зокрема, постанова від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення».

Суд в основу доведеності вини ОСОБА_1 поклав показання працівників патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які приймали участь у складанні та винесенні постанови, які є зацікавленими особами.

Так, в судовому засіданні зі вступною промовою виступила ОСОБА_4 та як свідок допитаний працівник поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 , які суду пояснили, що 26.03.2022 вони помітили автомобіль Skоdа Suреrb д.н. НОМЕР_1 . Перевіривши його по планшету, вони встановили, що даним автомобілем раніш керував ОСОБА_6 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР в тому числі і по ст. 130 КУпАП. Після цього вони почали переслідувати даний автомобіль.

Однак, такі пояснення не слід брати до уваги, так як працівники патрульної поліції є зацікавленими особами.

Так, Верховний Суд 15 квітня 2020 року у справі № 489/4827/16-а виніс постанову якою встановив, що свідчення інспектора поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі про порушення правил дорожнього руху.

Крім того, показання інспектора ОСОБА_4 мають розбіжності щодо показань свідка ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 показала, що події відбувалися на перехресті вулиця Гагаріна, 39. Це перехрестя вулиць Гагаріна-Богоявленська-Грушевського.

ОСОБА_5 суду показав, що автомобіль Skоdа Suреrb д.н. НОМЕР_1 вони помітили на перехресті вулиць, коли виїжджали від магазину «НОВУС», а це перехрестя вулиці Гагаріна - Князя Романа, і знаходиться від перехрестя вулиця Гагаріна, 39 на відстані близько 800-1000 метрів.

Позивач вважає, що у працівників патрульної поліції не було підстав, викладених в ст. 35 Закону України «Про поліцію» зупинення даного транспортного засобу, а тому дії працівників патрульної поліції у даній справі були незаконними.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що саме він 26 березня 2022 року знаходився за кермом автомобіля Skоdа Suреrb д.н. НОМЕР_1 коли їх зупинили працівники поліції. Працівники поліції відмовилися брати у нього будь які пояснення.

Те, що ОСОБА_7 перебував на місці зупинки ТЗ чітко видно з відеозапису, який суду надав позивач. ОСОБА_7 знаходиться біля поліцейського Бедик О.А. в сірому одязі. Суд не дав оцінки даному відео.

Суд в своєму посилається на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від 23.11.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 34000 гривень.

Звертає увагу суду на те, що його до Костопільського районного суду ніхто, ніколи не викликав. Він не приймав участі у дані справі. Крім того, не заперечує, що був позбавлений права керувати транспортним засобом.

Водночас, суд першої інстанції посилається на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2022 у справі № 569/4101/22 /суддя Сидорук Є.І.), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 3 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення штраф - 51000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності.

Апелянт вважає та це встановлено в ході судового розгляду справи, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач ОСОБА_1 керував зазначеним автомобілем. Відповідно відповідачами не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 №858266 від 26.03.2022 р., винесеною поліцейською взводу №1 роти №1 управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Ткачук К.І., вбачається, що 26.03.2022 о 16 год. 40 хв. в м.Рівне, по вул.Гагаріна 61, водій ОСОБА_1 керував т/з SKODA SUPER B, номерний знак НОМЕР_1 , будучи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Костопільського районного суду Рівненської області від 23.11.2021, чим порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 20400 грн.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Абзацом «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306(далі ПДР України), встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно постанови Костопільського районного суду Рівненської області від 23.11.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

З огляду на це, суд вірно вважав, що станом на момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу позивача 26.03.2022, останній був позбавлений права його керування.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2022 у справі №569/4101/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.3 ст.130 КУпАП. Застосовано адміністративне стягнення у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності.

Відхиляючи твердження позивача, що він перебував на пасажирському місці і що автомобілем керувала інша особа, а не власне сам позивач, суд першої інстанції виходив з того, що свідок ОСОБА_5 , інспектор поліції, в судовому засіданні показав, що 26.03.2022 під час несення служби на перехресті ОСОБА_8 вони зупинилися на світлофорі, помітили транспортний засіб Шкоду, за кермом був водій, що раніше притягувався до адміністративної відповідальності. Водій проїхав у напрямку вул.Богоявленської, звернув у двір будинку АДРЕСА_1 , заїхав на великій швидкості в арку, зупинився. Під час зупинки через заднє скло автомобіля помітили, що водій пересідає на заднє сидіння. У дворі були також два свідки, які бачили, що водій пересідав на заднє сидіння. Праворуч від водія був пасажир. Після зупинки транспортного засобу було встановлено особу ОСОБА_9 , припущення було, про те, що це був ОСОБА_9 , коли почали зупиняти транспортний засіб за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу. З ОСОБА_9 він особисто не знайомий, однак раніше ОСОБА_9 теж був учасником порушення правил дорожнього руху, був позбавлений права керування т/з. ОСОБА_9 забажав скористатися адвокатом з вторинної правової допомоги, тому інспектор телефонував на гарячу лінію БПП, ніхто не брав трубку. Інспектор повідомляв про права, водію не забороняли скористатися своїм адвокатом, чи клопотати про перенесення розгляду справи, клопотань ОСОБА_9 не заявляв.

При цьому, суд правильно відхилив пояснення допитаного свідка ОСОБА_7 , згідно яких він є товаришем позивача. 26.03.2022 до нього підійшов ОСОБА_10 з товаришем, якого він особисто не знає, з ним не знайомився, попросив підвезти до його будинку, він підвіз їх до арки на АДРЕСА_1 , їхали від мийки «Дельфін». В автомобілі він був за кермом, ОСОБА_10 сидів на задньому сидінні, його товариш на передньому сидінні. Він не бачив сигналів про зупинку транспортного засобу. Підґїхавши до будинку, він пішов на базар, в автомобілі залишилися ОСОБА_10 та його товариш, ключі він залишив у автомобілі. Через пів години йому зателефонував ОСОБА_10 , просив повернутися, коли він повернувся побачив: поліцейських десь пґять чоловік, був ще один свідок , ОСОБА_1 і його товариша вже не було, оскільки такі містили розбіжності.

Відповідно до картки обліку адміністративного правопорушення, що додані до матеріалів справи на позивача неодноразово було складено адміністративні протоколи за порушення правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.130 КУпАП, правопорушення вчинялися на транспортному засобі SKODA SUPER B, номерний знак НОМЕР_1 .

Відхиляючи твердження позивача про те, що інспектором порушено його права передбачені ст.268 КУпАП, а саме право позивача на ознайомлення з матеріалами справи, наданні пояснень та доказів, заявлення клопотань, користування юридичною допомогою, суд першої інстанції виходив з того, що дані твердження спростовуються оглянутим в судовому засідання диском, наданим самим позивачем, з якого вбачається, що справа розглядалася тривалий час, ОСОБА_10 не телефонував адвокату, не клопотав щодо відкладення розгляду справи, натомість просив надати йому адвоката із БПП. Крім того, із оглянутого диску вбачається, що ОСОБА_11 перебував під час розгляду справи відразу, а не відлучався на пів години. На запитання інспектора, чому водій не зупинився на вимогу працівників поліції, останній пояснив, що не чули, в машині була включена музика.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов вірного висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2022 року по справі № 569/4192/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін