Справа № 380/3653/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/3653/22 пров. № А/857/14350/22 № А/857/14353/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

за участю секретаря судового засідання Максим Х. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, ухвалене суддею Братичак У. В. о 13:53 год у м. Львові, та на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, ухвалене суддею Братичак У. В. о 14:59 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: від 21.06.2017 № 108642-13 та № 108643-13; від 23.04.2018 № 0-1325, № 0-1305, № 0-0302, №0-0302; від 22.10.2019 № 0-130; від 07.11.2019 № 0-1305; від 22.10.2019 № 0-1305, № 0-1305; від 06.04.2020 №0-1304, №0-1304, №0-1304, №0-1304; від 19.05.2021 № 0-1304, № 0-1304, № 0-1304, №0-1304.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність винесених податкових повідомлень-рішень зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не отримував жодних вищенаведених податкових повідомлень-рішень, дізнався про такі із відповіді на адвокатський запит № 32110/6/13-01-24-07 від 09.11.2021. Вказує, що податковим органом невірно визначено суму боргу, яка обліковується за ОСОБА_1 , не здійснено перерахування суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із відкликанням податкового повідомлення-рішення № 0-0302 від 23.04.2018. Зазначає, що у ОСОБА_1 з 18.12.2010 не перебуває у власності квартира площею 55,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , тому не виникає обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки такий об`єкт взагалі не існує.

Таким чином, вважає, що ППР за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки є протиправними та підлягають скасуванню, а суми боргу виключенню з облікових даних платника податків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 позов задоволений частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №108642-13 від 21.06.2017; №1008643-13 від 21.06.2017; №0-1325 від 23.04.2018; №0-1305 від 23.04.2018; №0-1305 від 22.10.2019; №0-1305 від 07.11.2019; №0-1304 від 06.04.2020; №0-1304 від 06.04.2020; №0-1304 від 19.05.2021; №0-1304 від 19.05.2021. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 310 (триста десять) грн. 00 коп.

02.09.2022 представник ОСОБА_1 подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 92 786 грн. (дев`яносто дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень) 00 коп.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень) 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2022, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у відповідності до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в податковий період 2016 року за позивачем обліковувались наступні об`єкти нерухомості: - Квартира загальною площею 55,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; - Житловий будинок загальною площею 253.5 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ; за податковий період з 2017-2020 роки позивач на праві власності володів наступними об`єктами нерухомого майна: - житловим будинком загальною площею 253.5 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .; - будівлею пилорами загальною площею 148,8 кв. м. за адресою АДРЕСА_3 ; - будівлею їдальні загальною площею 126,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; - квартирою загальною площею 55,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що позивач до податкового органу не надав жодних документів, що підтверджують відсутність у власності житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Вказує, що довідка № 1/9000 від 08.10.2021 не є належним доказом відсутності у платника податків нерухомого майна (квартири АДРЕСА_4 ), відповідні дані повинні відображатись у Державному реєстрі речових прав на нерухоме. Звертає увагу, що докази, які надав позивач не відповідають принципу належності, а позивач відповідно до ст. 42 ПК України був належним чином повідомлений про наявність у нього податкового зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Щодо протиправності прийняття додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є позивачем у даній справі та одночасно засновником Адвокатського об`єднання «Матвіїв і Партнери» через яке представляє свої інтереси, це дає підстави вважати, що подаючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач умисно намагається отримати вигоду від спору із державним органом. Зазначає, що сума позовних вимог у справі №380/3653/22 становить 35 242,25 грн. (11 011,85 на користь позивача), що у свою чергу відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України не співмірне із задоволеною судом сумі 10 000 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому навів мотиви з яких вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і необґрунтованими, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що винесені із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2004 з реєстраційним номером майна № 1211269.

З Технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок від 28.09.2006 по АДРЕСА_6 вбачається, що будинок складався із квартир під АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 . Квартира АДРЕСА_7 на праві спільної сумісної власності належала сім`ї ОСОБА_2 , зокрема і позивачу, що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру № 1010 від 17.08.2000.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.08.2021 №271136965 ОСОБА_1 на праві власності належать: житловий будинок загальною площею 253,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; будівлі їдальні /А-1/ загальною площею 126,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; будівлі пилорами /Д-1/ загальною площею 148,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Керуючись статтею 266 ПК України та на основі наявних даних системи АІС «Податковий блок» підсистеми «Реєстрація ПП» Реєстр платників на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовані в автоматичному режимі засобами системи АІС «Податковий блок» оскаржувані податкові повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2017-2020 роки.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у 2016-2020 роках у власності позивача не перебувала квартира АДРЕСА_4 , оскільки така ним відчужена ще 18.12.2010, однак податок на цей об`єкт нерухомості за вказані роки нарахований. Суд першої інстанції зазначив також, що помилки державних органів не можуть ставитися у вину позивачу, таким чином, контролюючим органом за відсутності на те правових підстав, необґрунтовано нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке не перебувало у власності позивача, а тому, спірні податкові повідомлення-рішення № 108643-13 від 21.06.2017, № 0-1305 від 23.04.2018, № 0-1305 від 07.11.2019, № 0-1304 від 06.04.2020, №0-1304 від 19.05.2021 є протиправними та, відповідно, їх слід скасувати. Крім того суд першої інстанції вказав, що сума грошового зобов`язання, визначена в спірних податкових повідомлень-рішеннях № 0-1325 від 23.04.2018, № 0-1305 від 22.10.2019, № 0-1304 від 06.04.2020, № 0-1304 від 19.05.2021 обчислена неправильно, з врахуванням площі житлових, об`єктів, які не належали позивачу, а тому такі повідомлення-рішення також підлягають скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК).

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідач зазначає, що позивач до податкового органу не надав жодних документів, що підтверджують відсутність у власності житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Враховуючи зазначене, у Головного управління ДПС у Львівській області були законні підстави для нарахування податкового зобов`язання на нерухоме майно.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до Технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок від 28.09.2006 по АДРЕСА_6 такий складався із квартир під АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 (т.1 а.с.202-206).

Квартира АДРЕСА_7 на праві спільної сумісної власності належала сім`ї ОСОБА_2 , зокрема і позивачу, що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру від 17.08.2000 (т.1 а.с.212).

Квартира АДРЕСА_5 перебувала у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2004 з реєстраційним номером майна № 1211269 (т.1 а.с.199).

Квартира АДРЕСА_8 на праві спільної сумісної власності належала іншим громадянам відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_10 від 24.06.1997 (т.1 а.с.212 зворот).

Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки складено Висновок про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 №Р/862 від 29.09.2006 (т.1 а.с.207 зворот-209).

Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 31.10.2006 № 1991 «Про затвердження висновку ЛОДК БТІ ТА ЕО від 29.09.06 №Р/862 «Про визначення ідеальних долей між співвласниками на АДРЕСА_11 » та оформлення свідоцтв про право власності на частки в будинку» на підставі заяв зазначених співвласників житлового будинку АДРЕСА_6 , затверджено висновок ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 29.09.2006 №Р/862 про визначення ідеальних долей між співвласниками вказаного будинку, зокрема, співвласник ОСОБА_1 займає приміщення, що складають 30% до всього будинку або 30/100 ідеальних часток.

Вказане підтверджено і свідоцтвом про право власності на частку будинку від 31.10.2006, копію якого долучено до матеріалів справи.

В сукупності все майно сім`ї ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_6 становило 72/100 (сімдесят дві сотих).

04.10.2007 вказане нерухоме майно зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за реєстраційним номером 20519357 як цілісний будинок за адресою АДРЕСА_6 , з формою власності «приватна спільна часткова».

Отже, з 31.10.2006 квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 втратили статус самостійного об`єкта цивільних правовідносин - нерухомого майна.

18.12.2010 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Герилів М.Р., зареєстрованого в реєстрі за №3712, вищевказане нерухоме майно 72/100 (сімдесят дві сотих) будинку по АДРЕСА_6 з реєстраційним номером 20519357, в які, зокрема і входила частка позивача, відчужено позивачем та його сім`єю на користь ОСОБА_10 .

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи та не спростовано належними та допустимими доказами відповідачем, у 2016-2020 роках у власності позивача не перебувала квартира АДРЕСА_4 , оскільки така відчужена ще 18.12.2010, тоді як податок на цей об`єкт нерухомості за вказані роки нарахований.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 08.10.2021 №1/9000 згідно з матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 житловий будинок АДРЕСА_6 зареєстрований за іншими особами, серед яких позивач відсутній.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 02.06.2022 №1320 при проведенні 04.10.2007 в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» реєстрації за ОСОБА_1 30/100ч. будинку АДРЕСА_6 за р.№20519357, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором помилково не була погашена реєстрація приміщень в статусі квартири АДРЕСА_9 , яка була проведена 06.10.2004 за р.№1211269 (номер запису 10743 в книзі 17).

Щодо покликань скаржника на внесення в Реєстр прав власності на нерухоме майно запису згідно з яким за позивачем на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень рахується квартира АДРЕСА_4 з реєстраційним номером 1211269, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що помилки державних органів не можуть ставитися у вину позивачу.

Протилежне суперечитиме одному із суттєвих елементів принципу верховенства права - принципу юридичної визначеності, на необхідності дотримання якого неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини, судова практика якого підлягає врахуванню судами при вирішенні справи.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04), зазначив, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, правовий висновок ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.

При цьому, відповідно до положень Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 №7/5, чинний на час відчуження позивачем приміщення, яке перебувало в статусі квартири АДРЕСА_5 , внесення записів до розділу Реєстру прав, відкритого реєстратором бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), внесення змін та скасування записів або закриття розділу Реєстру прав проводяться реєстратором того БТІ, реєстратором якого він був відкритий.

Внесення до Реєстру прав запису про перехід права власності на об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб`єкта цього права проводиться шляхом зміни запису про право власності на об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб`єкта цього права.

Якщо під час внесення до Реєстру прав записів, передбачених Порядком, реєстратором БТІ допущено помилку, останній зобов`язаний негайно відредагувати запис або скасувати помилково зроблений запис розділу Реєстру прав.

Вказане, на переконання колегії суддів, спростовує аргументи скаржника щодо неналежності довідок ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» як доказів на підтвердження відсутності у позивача зазначеного нерухомого майна, адже саме за органами БТІ станом на грудень 2010 року законодавцем закріплювались повноваження щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно та внесення відповідних змін у Реєстр прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що невиконання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства щодо непогашення реєстрації вказаних приміщень в статусі квартири АДРЕСА_9 , яка була проведена 06.10.2004 за р.№1211269, не може покладати на позивача тягар сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за періоди, коли фактично таке майно у власності позивача не перебувало.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2022 позивач звернувся із нотаріально посвідченою заявою до приватного нотаріуса Зуєвої С.М., де просив запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно з реєстраційним номером № 1211269 (номер запису 1043 в книзі 17) погасити як помилковий та такий, що не відповідає актуальному стану.

На підставі вказаної заяви, приватним нотаріусом Зуєвою С.М. виправлено помилку у відомостях в Реєстрі прав власності, на нерухоме майно та погашено запис 10743 в книзі 17, реєстраційний номер № 1211269, що підтверджується також долученою до матеріалів справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна №303235763, згідно з якою станом на 21.06.2022 за пошуковим критерієм «адреса об`єкта» щодо кв. АДРЕСА_5 відомості у вказаних реєстрах відсутні.

Враховуючи викладене, контролюючим органом за відсутності на те правових підстав, необґрунтовано нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке не перебувало у власності позивача, а тому спірні податкові повідомлення-рішення № 108643-13 від 21.06.2017, № 0-1305 від 23.04.2018, № 0-1305 від 07.11.2019, № 0-1304 від 06.04.2020, № 0-1304 від 19.05.2021 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 0-1325 від 23.04.2018, №0-1305 від 22.10.2019, № 0-1304 від 06.04.2020, № 0-1304 від 19.05.2021, які винесені відповідачем у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за житловий будинок загальною площею 253,5 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень пункту 266.7 статті 266 ПК за наявності у платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, сума податку розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Отже, податкові повідомлення-рішення, хоч і виносяться по кожному об`єкту нерухомого майна окремо, однак сума податкового зобов`язання з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості обчислюється, виходячи із питомої ваги загальної площі кожного з таких об`єктів, із врахуванням пільги зі сплати податку, визначеної пунктом 266.4 статті 266 ПК, що скаржник не заперечує.

Вказане підтверджується наданими відповідачем розрахунками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2020 роки по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , згідно з якими у 2018-2020 роках сумарна загальна площа об`єктів позивача або їх часток становить 309,10 кв. м., а у 2017 році 562,60 кв.м.

З врахуванням встановлених обставин у справі відповідач безпідставно при обчисленні суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 по податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості за житловий будинок загальною площею 253,5 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за 2017-2020 податкові (звітні) періоди враховував площу вказаної квартири АДРЕСА_5 , внаслідок чого сумарна загальна площа об`єктів житлової нерухомості у 2018-2020 роках становила 309,10 кв.м., а в 2017 році - 562,60 кв.м.

Окрім того, відповідачем при розгляді адвокатського запиту було встановлено, що в системі ІТС «Податковий блок» в ІКП КББ 1810200 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості) у ОСОБА_1 відображено недостовірні дані по нарахуванню податку у зв`язку з проведенням регламентних робіт операційної системи. Враховуючи вищенаведене, Головне управління ДПС у Львівській області скасувало (відкликало) податкове повідомлення-рішення від 23.04.2018 №00302 на суму 2758,31 грн. з податку на нерухоме майно код платежу (18010200).

Із розрахунку податку на нерухоме майно за 2017 рік видно, що таке подвійне нарахування податку по житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вплинуло на весь розрахунок в цілому та суму податкового зобов`язання позивача по інших об`єктах житлової нерухомості, оскільки враховано площі двох житлових будинків та квартири, що відобразилось на питомій вазі площі об`єкта, тобто не 309,10 кв.м. (55,60 кв.м. + 253,50 кв.м.) як у 2018-2020 роках, а 562,60 кв.м. (55,60 кв.м. + 253,50 кв.м. + 253,50 кв.м.), що не враховано податковим органом при відкликанні податкового повідомлення-рішення та відповідно порушено пункт 266.7 статті 266 ПК.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0-1325 від 23.04.2018, № 0-1305 від 22.10.2019, № 0-1304 від 06.04.2020, № 0-1304 від 19.05.2021

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Щодо аргументів скаржника в частині протиправності прийняття додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2022, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №676-28/08/21 від 28.08.2021; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1127212 від 28.08.2021; акт про надану правову допомогу №2677 від 29.08.2022; рахунок на оплату №2677 від 30.08.2022 на суму 92786,00 грн.

В свою чергу, судом першої інстанції враховано, що заявлений адвокатом розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 10 000 грн. є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі № 380/3653/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.02.2023