Справа № 140/7911/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/7911/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в частині відмови у звільненні ОСОБА_1 протиправними.

Зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби у запас відповідно до абзацу 12 підпункту г пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що він підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею. При цьому, звертає увагу на те, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд. 18.11.2022 позивач звернувся з відповідним рапортом до командира 1 стрілецького батальйону щодо звільнення з військової служби у запас на підставі абз.12 підпункту г пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Проте, останньому відмовлено у звільненні з військової служби у запас на підставі абз.12 пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки позивачем не підтверджено, не надано доказів неможливості догляду за бабусею іншими особами членами родини.

Позивач вважає вказану відмову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, так-як відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд. Наголошував на тому, що особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Відтак, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено останньому у звільненні з військової служби.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечив, зазначивши, що позивач документально не підтвердив відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , оскільки в останньої є ще діти, це дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтверджуючих документів про те, що вони не можуть здійснювати догляд за своєю мамою не надали. В присутності представника позивача, останніми були написані заяви про неможливість здійснення ними постійного догляду за ОСОБА_2 , проте доказів на підтвердження того не надано.

У зв`язку із чим, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу старшим солдатом другого взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

18.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира 1 стрілецького батальйону про звільнення з військової служби у запас відповідно до абзацу дванадцятого підпункту «г» 2 частини четвертої ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини: у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою, що потребує постійного догляду. Зазначав, що від проходження служби у військовому резерві відмовляється. Після звільнення в запас документи просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До рапорту додав: копію паспорту НОМЕР_2 ; копію свідоцтва про народження № НОМЕР_3 ; довідку про склад сім`ї №2983; медичний висновок ЛКК №138; копію паспорту НОМЕР_4 ; копію витягу з реєстру територіальної громади №2022/001048231: супровідний лист від 17.11.2022 року та підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.

Цього ж дня, юристом військової частини було написано на зворотньому боці рапорту відмову наступного змісту: Виходячи з наявних документів підстави для звільнений з лав ЗСУ через сімейні обставини відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до Закону.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (далі Указ №64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022) з 21 листопада строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 (далі Указ №69/2022) оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543).

Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.

Частиною 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент зарахування та проходження позивачем військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

під час воєнного стану:

а) за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

01.10.2022 набрали чинності зміни, внесені Законом України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 2599-ІХ (далі Закон 2599-ІХ) до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, яким передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Тобто, внесеними Законом №2599-IX змінами до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ доповнено підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є відмова відповідача звільнити позивача з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Водночас, судом в ході розгляду справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується медичним висновком ЛКК №138 від 10.11.2022 року, є його бабусею.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_2 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає в АДРЕСА_3 , що власне і не заперечувалось позивачем.

Відтак, за наявності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, в даному випадку дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме такі особи, можуть здійснювати такий догляд.

З огляду на наведене, суд відхиляє аргументи позивача з приводу того, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати догляд за громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, суд звертає увагу на те, що надані позивачем докази, зокрема заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підтверджують право останнього на звільнення з військової служби відповідно до вимог абз. 7 пп. "г" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за наявності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ківерцівським РВУ МВС України у Волинській області 30.08.1995).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Ю.Ю. Сорока