Справа № 420/18976/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку № 2736 від 13.12.2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 . ОСОБА_1 , був призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 р., проходив військову службу як бойовий медик, солдат, в/ч НОМЕР_4 , 110 механізованої бригади 3 батальйону 7 роти 3 взводу 1 відділення. Батько дружини позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 2-180A № 014253 від 25.05.1999, Витягом із акту огляду у МСЕК № 014253 серія 2-18 ОА від 10.06.1999 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 , серія НОМЕР_6 від 01.07.2021. 3 урахуванням стану здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 129 від 13.07.2022, ОСОБА_1 відповідно до вимог підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи. 13.12.2022 року ОСОБА_1 , з метою перетинання державного кордону з республікою Молдова для супроводу ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду, за кордон, прибув до Міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України "Паланка". Для перетинання кордону позивач надав усі необхідні документи, яких було достатньо для підтвердження права перетинання кордону для супроводу ОСОБА_2 , однак, отримав рішення № 2736 від 13.12.2022 року про відмову позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України на підставі ЗУ «Про порядок виїзду та в?їзду в Україну гр. України». Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним та таким, що належить до скасування.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 26.01.2023 року.

20.01.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким відповідач зазначає, що позивачем при проходженні паспортного контролю не було надано акт встановлення факту здійснення догляду за батьком своєї дружини.

10.02.2023 року від представника відповідача надійшла заява про розгляду справи за його відсутності.

14.02.2023 року у судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Судом оглянуті оригінали документів, які надані до позову в копіях та оголосив перерву до 21.02.2023 року.

У судове засідання 21 лютого 2023 року сторони не з`явилися, від сторони позивача та представника відповідача надані заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд вислухав позивача та його представника у судовому засіданні 14.02.2023 року, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , одружений з ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 від 03.07.1991.

Батько дружини позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 2-180A № 014253 від 25.05.1999 року, Витягом із акту огляду МСЕК № 014253 серія 2-18 ОА від 10.06.1999 року та Пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 , серія НОМЕР_6 від 01.07.2021 року. 3 урахуванням стану здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, проходив військову службу як бойовий медик, солдат, В/ч НОМЕР_4 , 110 механізованої бригади 3 батальйону 7 роти 3 взводу 1 відділення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 129 від 13.07.2022 року, ОСОБА_1 , відповідно до вимог підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнено з військової служби, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

13.12.2022 року ОСОБА_1 , з метою перетинання державного кордону з республікою Молдова для супроводу ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду, за кордон, прибув до Міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України "Паланка".

Для перетинання кордону позивач надав:

1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_8 ;

2) військовий квиток ОСОБА_1 серія НОМЕР_9 ;

3) витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 129 від 13.07.2022 року, згідно з яким, ОСОБА_4 відповідно до вимог підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Військовий обов`язок і військову службу" звільнено у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

4) документи що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документи, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка):

- свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (прізвище до шлюбу ОСОБА_6 ) серія НОМЕР_10 від 26.06.2021 року;

- свідоцтво про народження серія НОМЕР_7 від 03.07.1991, яким підтверджується що дружина позивача - ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 2-180А № 014253 від 25.05.1999 року, Витяг із акту огляду у МСЕК № 014253 серія 2-18 ОА від 10.06.1999 року та Пенсійне посвідчення НОМЕР_11 , серія НОМЕР_12 від 01.07.2021 року, які підтверджують, що батько дружини позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи безстроково;

- паспорт громадянина російської федерації для виїзду закордон ОСОБА_2 № НОМЕР_13 від 11.11.2021;

- посвідку на постійне проживання в Україні ОСОБА_2 N900074177 від 22.06.2022;

- довідку Ольгопольської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 06.12.2022 № 1299, якою підтверджується спільне проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_9 .

Відповідно до рішення НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України № 2736 від 13.12.2022 року, ОСОБА_10 відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України на підставі ЗУ «Про порядок виїзду з України та в?їзду в Україну гр. України», Правил перетинання ДК гр. України, затверджених ПКМУ № 57 від 27.01.1995 року.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 2 Закону №1710, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону №1710, прикордонний контроль здійснюється щодо, зокрема, осіб, які перетинають державний кордон.

Частиною першою статті 5 Закону №1710 встановлено, що прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються: 1) у пунктах пропуску через державний кордон; 2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 6 Закону №1710, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1710, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон №3857).

Згідно з ст.1 Закону №3857, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Статтею 6 Закону №2857 встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану.

Суд встановив, що оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону, у зв`язку з дією воєнного стану в Україні та ненадання позивачем під час паспортного контролю документів, що підтверджують наявність у нього підстав для виїзду за кордон.

Суд встановив, що 24.02.2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 року строком на 30 діб.

14.03.2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 воєнний стан на території України продовжено з 26.03.2022 року строком на 30 діб.

18.04.2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 воєнний стан на території України продовжено з 25.04.2022 року строком на 30 діб.

17.05.2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 воєнний стан на території України продовжено з 25.05.2022 року строком на 90 діб.

12 серпня 2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 воєнний стан на території України продовжено з 23.08.2022 року строком на 90 діб.

7 листопада 2022 року Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 воєнний стан на території України продовжено з 21.11.2022 року строком на 90 діб.

Суд зазначає, що пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтею 33 Конституції України.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі-Закон №389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі статтею 2 Закону №389-VIII, правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, передбачено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону №3543, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: - які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Суд встановив, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 129 від 13.07.2022 року, ОСОБА_1 , відповідно до вимог підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Військовий обов`язок і військову службу", звільнено з військової служби, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 3857-ХІІ, правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначений порядок перетинання громадянами України державного кордону.

За змістом пункту 2 Правил, у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до пункт 2-1 Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (іх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

Суд встановив, що 13.12.2022 року ОСОБА_1 , з метою перетинання державного кордону з республікою Молдова для супроводу ОСОБА_2 , надав, у тому числі, довідку Ольгопольської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 06.12.2022 № 1299, якою підтверджується спільне проживання позивача з ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_9 .

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на адміністративний позов на те, що позивачем не надано акту встановлення факту здійснення ним догляду за батьком дружини, оскільки у п. 2-1 чітко визначено про необхідність надання одного з трьох підтверджуючих документів: або документів, що підтверджують спільне проживання, або здійснення догляду за батьками дружини, або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

Тобто Правилами передбачена необхідність надання одного з таких документів, а не всіх.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку № 2736 від 13.12.2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України та задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом позивач сплатив 992,40 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 195, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку № 2736 від 13.12.2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_14 ).

Відповідач НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_15 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 22.02.2023 року

Суддя Н.В. Бжассо