Справа № 480/9570/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 р. Справа № 480/9570/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі №480/9570/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.08.2021 про відмову у переході позивача на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, оформлене листом від 07.09.2021;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника з 01.02.2021 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 у справі №480/9570/21 та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 06.11.2000 є пенсіонером та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 08.07.1964 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За життя ОСОБА_2 отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

У 2016 році позивачку переведено на пенсію по втраті годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника призначений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі №592/4761/17, адміністративний позов позивачки задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №170982 від 18.04.2017р. про відмову у переході на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути її заяву від 12 квітня 2017 року та прийняти рішення згідно діючого законодавства.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області розглянуло заяву позивачки від 12.04.2017 щодо переходу з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на перехід у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Про результати розгляду вказаної заяви, відповідач повідомив листом від 07.09.2021 №1800-0305-8/43600 про те, що згідно рішення від 30.08.2021, позивачці відмовлено у проведенні переходу, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї померлого судді, який одержував щомісячне грошове утримання, не передбачено.

Як вбачається з листа відповідача від 07.10.2021 №1800-0305-8/49106 «Про відмову у переході на заміну листа №1800-0305-8/43600 від 07.09.2021» на виконання рішення суду №592/4761/17 від 07.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 12.04.2017 та рішенням №82 від 30.08.2021 відмовлено в обчисленні пенсії по втраті годувальника по Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Отже, у зазначеному листі йдеться посилання на рішення відповідача №82 від 30.08.2021.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, а саме - рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №82 від 30.08.2021, відповідачем надано:

- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.08.2021 але за іншим номером - №170982, яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на перехід у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї померлого судді, який одержував щомісячне грошове утримання, не передбачено;

- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.10.2021 але за номером, на який йдеться посилання у листі від 07.10.2021, а саме - №92, з якого вбачається, що на виконання рішення суду №592/4761/17 від 07.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 12.04.2017 та відмовило в обчисленні пенсії по втраті годувальника по Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки щомісячне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого законодавства, а відтак не може бути базовою величиною при розрахунку пенсії по втраті годувальника. Разом з цим, пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_1 вже отримує, тому підстав для задоволення заяви не має.

Таким чином, існує два рішення ГУ ПФУ в Сумській області якими відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме - рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.08.2021 №170982, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.10.2021 №92.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що в даній справі спір виник щодо обрахування та розміру пенсії по втраті годувальника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства, а призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закони № 2862-XII, № 2453-VI, при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Слід зауважити, що статтею 5 Закону №1058 визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Водночас, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, Законом №1058 не передбачено можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В свою чергу, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Також, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією.

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі № 667/1568/16 та від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку чоловік позивачки не отримував.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідач не заперечив права позивачки на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, і така пенсія їй була призначена з 2016 року, здійснивши її розрахунок на підставі наведених вище правових норм Закону №1058-IV.

В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону № 1058-IV.

Водночас, позивачка вважає, що пенсійний орган, визначаючи розмір пенсії, повинен був враховувати розмір щомісячного грошового утримання судді, яке виплачувалось її чоловіку.

Однак, такі доводи позивачки засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону № 1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

Посилання апелянта на висновки, що містяться у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 по справі № 592/4761/17 не мають преюдиційного значення для справи, яка є предметом апеляційного перегляду та не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі №480/9570/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич