Справа № 420/19366/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом громадянина КНР ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області (юридична адреса: вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява громадянина КНР ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення від 12.10.2022 року ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що зі змісту оскарженого рішення від 12.10.2022 року вбачається, що воно ухвалено з посиланням на пункти 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», але будь-якого юридичного підтвердження того, що дії громадянина КНР ОСОБА_1 «становлять загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні», а також, що «це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України» - не надано, жодного процесуального документу, який би підтверджував вище зазначені підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину КНР ОСОБА_1 - не залучено, оскільки таких документів щодо громадянина КНР ОСОБА_1 не має. Отже заступником начальника ГУ ДМС у Донецькій області Олександром Ківачуком, який підписав оскаржене рішення, умисно, із надуманих мотивів зазначено неіснуючі та нічим не підтверджені підстави для скасування громадянину КНР ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, який останній отримав 04.11.2013 року і на підставі якого на ім`я ОСОБА_1 була видана посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 12.11.2013 року (з терміном дії «безстроково»), яка незаконно скасована по причині винесення оскаржуваного рішення.

Крім того, позивач повідомив, що за вказаний період, громадянин КНР ОСОБА_1 проживав за вище вказаним місцем реєстрації разом із своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в Україні та разом із своєю дружиною - ОСОБА_3 , яка є громадянкою КНР та також має діючу посвідку на постійне проживання в країні, займався підприємницькою діяльністю та своєчасно сплачував податки, а після початку агресії та бойових дій з боку рф на території України неодноразово надавав матеріальну допомогу Силам Оборони, що підтверджується подякою від командування в/ч НОМЕР_2 .

Позивач також зауважив, що відповідачем не зазначено та не надано належних доказів існування обставин, що передбачені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», які надавали б йому підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію, а втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, оскільки під час прийняття рішення про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну не враховувалась наявність у нього малолітньої дитини та її законне право на проживання разом з батьками.

Ухвалою судді від 03.01.2023 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено про необхідність усунути недоліки в десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

10.01.2022 року на виконання зазначеної ухвали від представника позивача надійшла заява, якої недоліки адміністративного позову було усунуто.

Ухвалою судді від 12.01.2023 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою також витребувано з Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області належним чином засвічену копію рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області від 12.10.2022 року №2504 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з копіями матеріалів, які були підставою для його ухвалення, а також матеріали особової справи.

10.01.2023 року до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення від 12.10.2022 року ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою суду від 12.01.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

16.01.2023 року до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення від 12.10.2022 року ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області до набрання законної сили рішенням у даній справі.

З урахуванням перебування головуючого судді у відпустці в період з 16.01.2023 року по 31.01.2023 у відпустці, заява від 16.01.2023 року була розглянута судом у перший день після виходу з відпустки та ухвалою суду від 01.02.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

27.01.2023 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Головним управлінням ДМС у Донецькій області засобами СЕД «Мегаполіс» 13.09.2022 було отримано обґрунтоване подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.08.2022 за № 7597/55/01-2022 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зазначено, що в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, було встановлено громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.11.2013, що прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України. Указом Президента України від 14.09.2020 № 329/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, відповідно до якої Україна, прагнучи зміцнити заснований на демократичних нормах і цінностях міжнародний порядок, бере активну участь у протидії міжнародній злочинності та наркоторгівлі.

Відповідно до пунктів 21-23 Порядку № 1983, у зв`язку із розглядом подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України співробітниками ГУ ДМС у Донецькій області було підготовлено висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 .

Рішення щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину КНР ОСОБА_4 було ініційоване компетентним правоохоронним органом, підставою якого є подання, що містило у собі обґрунтування з посиланням на відповідні норми діючого законодавства.

Враховуючи цей факт, ГУ ДМС у Донецькій області було прийнято Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 10.10.2022 № 2504 громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку № 1983 скасована посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_3 від 12.11.2013.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

До відзиву, на виконання ухвали судді від 12.01.2023 року, відповідачем додано належним чином засвідчену копію рішення Головного управління Державної міграційної служби України Донецькій області від 10.10.2022 року № 2504 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з копіями матеріалів, які були підставою для його ухвалення, а також матеріали особової справи.

31.01.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що обставини, викладені у відзиві відповідача, вказують на суперечливість, надуманість та штучне створення підстав для скасування дозволу на імміграцію громадянину КНР ОСОБА_1 , які викладені у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.08.2022 року за № 7597/55/01-2022.

Крім того, у відповіді на відзив відмічено, що відповідачем в порушення пунктів 21-23 Порядку №1983 до теперішнього часу не запрошено позивача (громадянина КНР ОСОБА_1 ) для надання пояснень та не вжито жодних заходів для витребування документів в тому числі у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи і висновки останнього.

Позивач зауважив, що викладені у поданні обставини повністю не відповідають дійсності, оскільки жодного юридичного підтвердження цих обставин не має, й спростовуються законними підставами видачі громадянину КНР ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання в Україні ще 12.11.2013 року з огляду на народження сина, який є громадянином України, а також тим, що позивач громадянин КНР ОСОБА_1 не причетний до зазначених незаконних дій, оскільки він перебуває в Україні понад десять років на законних підставах, є лише потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0001408 від 02.07.2021 року

02.02.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач на противагу доводи позивача звернув увагу, що пунктом 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 передбачено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користуватись певною свободою розсуду при вирішенні питань, віднесених до їх компетенції, і встановлюють межі такої свободи, тобто, наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Крім того, відповідач відмітив, що у своїй діяльності ГУ ДМС у Донецькій області не може піддавати сумніву подання компетентного органу, що містило у собі обґрунтування з посиланням на відповідні норми діючого законодавства та не містить у собі ознак надуманості, штучності і неупередженості.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Китайської Народної Республіки 04.11.2013 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України Про імміграцію - у зв`язку з тим, що він є батьком громадянина України. На підтвердження батьківства до суду надана копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого 25.04.2018 року (повторно).

12.11.2013 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , виданою Головним управлінням ДМС в Донецькій області.

На адресу Головного управління ДМС у Донецькій області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.08.2022 за № 7597/55/01-2022 про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Вказане подання обґрунтоване тим, що в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.11.2013, прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

Згідно подання від 26.08.2022 за № 7597/55/01-2022, на підставі викладеного та беручи до уваги, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України вбачає за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.10.2022 року заступником начальника ГУ ДМС в Одеській області затверджено висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 .

Так, даним висновком встановлено, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з тим, що він є батьком громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження № 693 від 01.11.2011) та 12.11.2013 був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданою ГУ ДМС України в Донецькій області.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо дії іммігранта становлять загрозу громадському порядку в Україні, це необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Отже, висновком встановлено, що інформація, викладена у подані Департаменту стратегічних розслідувань НПУ є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно резолютивної частини Висновку головний спеціаліст відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Донецькій області вважає за доцільне:

1. Скасувати рішення ГУ ДМС у Донецькій області від 04.11.2013 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . визнати недійсною та такою, що підлягають вилученню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 вiд 12.11.2013.

2. Про прийняте рішення проінформувати громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , а також здійснити заходи, передбачені Законом України «Про імміграцію».

3. Надіслати відповідні повідомлення до ДМС та АДПС.

4. На підставі підпункту 4 пункту 22 Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, надіслати повідомлення до територіальної громади, на території обслуговування якої задекларовано/зареєстровано місце проживання іноземця, про припинення підстав для перебування на території України (про визнання недійсною посвідки на постійне проживання) громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою внесення відповідних змін до реєстру територіальної громади.

10.10.2022 року №2504 ГУ ДМС України в Донецькій області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Китайської Народної республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким на підставі пунктів 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 04.11.2013 року.

Цим же рішенням скасована посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 , видана 12.11.2013 року, та зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України Про імміграцію особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяці з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи позивача, ОСОБА_5 ознайомлено з рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну 20.12.2022 року, що підтверджується його підписом на оскаржуваному рішенні.

Не погоджуючись з рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну №2504 від 10.10.2022 року, позивач оскаржив його до суду, звернувшись з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі Закон України «Про імміграцію») та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положенням частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно статті 2 Закону України «Про імміграцію» питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про імміграцію», особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно статті 1 Закону України «Про імміграцію» довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в`їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну

Частинами 2-4 статті 11 Закону України «Про імміграцію» визначено, що після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами чч. 1-2 статті 13 Закону України Про імміграцію центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).

Отже, з системного аналізу вище окреслених законодавчих приписів вбачається, що, дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, окреслених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно пункт 23 Положення № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Положення № 1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію прийняте на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію, та на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку №321 скасована посвідка на постійне проживання.

Судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано відповідним поданням Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, котре було надіслано Головному управлінню Державної міграційної служби України в Донецькій області для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Так, у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України зазначається, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України. Так, у поданні вказано, що позивач має намір прибути до східних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести біля місцевих державних адміністрацій.

Позивач заперечує існування обставин зазначених у пунктах 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію, звертає увагу на відсутність жодного процесуального документа, який би підтверджував вищезазначені підстави, вважає підстави скасування дозволу викладені у поданні неіснуючими, а також наголошує на порушенні порядку провадження за поданнями про скасування дозволу на імміграцію.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, виходить з того, що ГУ ДМС в Донецькій області не може піддавати сумніву подання компетентного органу, що містило у собі обґрунтування з посиланням на відповідні норми діючого законодавства та не містить у собі ознак надуманості, штучності і неупередженості.

Разом з цим, судом встановлено, що як у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.08.2022 за № 7597/55/01-2022, так і в оскаржуваному рішенні відповідача від 10.10.2022 №2504, не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Подання від 26.08.2022 за № 7597/55/01-2022, та, відповідно, оскаржуване рішення не містять будь-яких переконливих доводів, які б давали підстави допускати або стверджувати, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні.

При цьому, суд звертає увагу, що дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав у 2013 році, отже, до моменту скасування даного дозволу минуло дев`ять років, при цьому доказів вчинення протягом цього часу ним протиправних дій, які завдали шкоду національній безпеці або громадському порядку в Україні, з метою здійснення яких позивач нібито прибув до України, до суду не надано. Навіть відсутні згадки про такі дії, скоєні позивачем.

Більше того, протягом тривалого проживання позивача на території України останній жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення ГУ ДМС в Донецькій області не мало належних та допустимих доказів вини позивача у вчинені дій, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Суд звертає увагу, що подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС. Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 480/296/19.

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 823/1499/17, вирішуючи спір у подібних правовідносинах про скасування особі дозволу на імміграцію згідно пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за цим пунктом є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні.

Отже, аналізуючи обставини, викладені у Поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.08.2022, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення, вбачається, що не має жодних належних доказів, на підставі яких Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України, а також Головним управлінням ДМС в Донецькій області зроблено висновок про наявність підстав для скасування позивачеві дозволу на імміграцію.

Суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб?єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, за практикою Суду при визначенні питання "необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вказує, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не приймалось до уваги, що позивач проживає на території України 9 років, має сім`ю, роботу. При цьому, дозвіл на імміграцію в Україну позивачу було видано саме у зв`язку з тим, що він є батьком громадянина України ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що позивач має дружину та сина, що народився в Україні (2011 народження), зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.09.2020 року, сплачує податки та після розпочатку агресії та бойових дій з боку Російської Федерації на території України неодноразово надавав матеріальну допомогу Силам Оборони, що підтвержується подякою від командування в/ч НОМЕР_2

Таким чином, суд доходить висновку що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім?ї скасування дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої неповнолітня дитина.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Суд також враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у запереченнях на відповідь на відзив, щодо того, що пунктом 23 Порядку №1983 не встановлена обов`язковість запрошення іммігранта для надання пояснень.

Водночас, на думку суду, громадянин країни, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Суд зазначає, що право бути почутим є ключовим принципом належного управління в демократичній державі. У тих випадках, коли існує прямий або несприятливий вплив на права чи інтереси будь-якої особи, її потрібно своєчасно та належно проінформувати про це, для того, щоб вона мала можливість підготувати відповідні звернення. Такі звернення можна підготувати письмово або висловити усно на слуханнях або зустрічах. У будь-якому разі такі звернення можуть містити документальні докази, висновки та/або заяви. Важливо, щоб особи мали достатньо часу для надсилання звернень до ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень.

Перевірка адміністративними судами дотримання суб`єктами владних повноважень права особи "бути почутою" є обов`язковою, що безпосередньо закріплено в пункті 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень неминуче призведе до негативних наслідків для позивача. Такими наслідками відповідно до статті 13 Закону №2491 є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку, законодавством України.

Отже, враховуючи існування загрози настання таких серйозних для позивача наслідків, суд вважає, що забезпечення його права взяти участь при прийнятті цього рішення є обов`язковою передумовою його правомірності.

Разом з тим, як видно з висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Китайської Народної Республіки Тен Юнвану, у ході розгляду подання встановлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень. У зв`язку з чим було порушено право позивача "бути почутим".

Таким чином, враховуючи наведене правове регулювання та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах, що є підставою для скасування рішення Головного управління ДМС в Донецькій області вiд 10.10.2022 р. №2504 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину КНР Тен Юнвану.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх немайнових прав як фізична особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області (юридична адреса: вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 12.10.2022 року №2504 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Китайської народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області (юридична адреса: вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) на користь громадянина Китайської народної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук