Справа № 300/2868/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2868/22 пров. № А/857/15300/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Матуляком Я.П. у м. Івано-Франківську, у справі №300/2868/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000251/0713, №000238/0713, №000255/0713, №000239/0713, №000249/0713, №000233/0713, №000242/0713 від 13.01.2022.

- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000246/0713 від 13.01.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000242/0713. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині задовольнити позов.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що в ході здійснення ним господарської діяльності, мала місце реалізація продукції за договором комісії, отже, жодного заниження доходу допущено не було і, відповідно, заниження податкового зобов`язання по єдиному податку не відбулося, як і не відбулося перевищення ліміту доходу платника єдиного податку 3-ї групи. Зазначає, що на вказаних підставах підлягає скасуванню податкова вимога № Ф-000246/0713 від 13.01.2022. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно застосовано штрафні санкції за ненадання до перевірки документів в повному обсязі, оскільки в самому акті перевірки не вказано які саме документи не подано на вимогу контролюючого органу. Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач не перебував на загальній системі оподаткування, а тому у нього відсутній обов`язок подання декларації про майновий стан.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що кошти в сумі 7010,25 грн., за 2020 рік, які поступили на банківський рахунок у безготівковій формі отримані без проведення через РРО, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог просить скасувати, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, просить відмовити в її задоволенні з покликанням на законність і обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що платник податків фізична особа ОСОБА_1 у період з 25.06.2019 по 28.12.2020 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, був платником 3-ї групи за ставкою єдиного податку 5% від отриманого доходу та здійснював діяльність по кодах: 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 9 -10).

ФОП ОСОБА_1 здійснював комісійну торгівлю напівфабрикатами згідно договору комісії від 01.08.2019 № 01-08/19-19, укладеного з ТОВ «Єрмак Голд» (а.с. 78-80).

Відповідач на підставі наказу від 23.11.2021 за №2298-п провів документальну позапланову виїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 25.06.2019 по 28.12.2020, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахуванням, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25.06.2019 по 28.12.2020.

07 грудня 2021 року відповідач склав акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача за № 6936/09-19-0713/ НОМЕР_1 (а.с.11-60).

Перевіркою встановлено порушення:

- вимог п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгiвлi, громадського харчування та послуг» та п.296.10 ст.296 Податкового Кодексу України - платником, не проведено розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через РРО згiдно яких обсяг доходу складає 7010,25грн.;

- вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України - документи до перевірки надано в не повному обсязі;

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п.6 ст.128 Господарського Кодексу України;

- п.292.1, п.292.3 п.292.4 ст. 292, п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України - платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання по єдиному податку за період 25.06.2019 по 28.12.2020 в сумі 223 217,58 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2020 рік 159 016,52 грн.;

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України, в частині неподання до контролюючого органу ДПС декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік;

- ст.164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 301 384,95грн.;

- абз. п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний соцiальний внесок на загальну суму 187 387,20 грн.;

- п.181.1 ст. 181, п.183.2 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 п. 198.3, 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальному розмірі 334 872,16 грн.;

- пп. 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п.1.3, п.п.1.4, п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу вiд здiйснення підприємницької діяльності в сумі 25 115,41 грн. за 2020рік.

22.12.2021 позивачем подано заперечення на Акт перевірки вiд 07.12.2021, з підстав недостовірності викладених у акті обставини (а.с. 61-63).

За результатами розгляду заперечення, висновки акта документальної позапланової виїзної перевірки від 07.12.2021 за №6936/09-19-0713/ НОМЕР_1 , залишено без змін (а.с 64-69).

13.01.2022 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області винесено податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022 за № 000251/0713, за № 000238/0713, за № 000255/0713, за № 000239/0713, за № 000249/0713, за № 000233/0713, за № 000242/0713 (а.с. 70-76).

Крім того, винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 (а.с. 77).

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000251/0713, за №000238/0713, за №000255/0713, №000249/0713, за №000239/0713, №000233/0713 винесені правомірно і доводи позивача про те, що кошти від реалізації продукції перераховані комітенту в повному обсязі, що підтверджується актами звірки, а також тим, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед контрагентом, жодним чином не спростовують виявлені порушення. Як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 прийнята відповідачем правомірно та з урахування виявлених порушень допущених позивачем. А тому вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000251/0713, №000238/0713, №000255/0713, №000239/0713, №000249/0713, №000233/0713 від 13.01.2022 та про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000246/0713 від 13.01.2022 не підлягають до задоволення. Стосовно вимоги визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №000242/0713 від 13.01.2022, то суд погодився з доводами позивача щодо помилковості висновків перевірки про допущення порушення ним вимог п. 1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки кошти в розмірі 7010,25 грн., є виторгом через банківські термінали проведені 31.10.2020, однак зараховані 02.11.2020.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 1 пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України (далі - ПК України) доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з п. 292.3. ст. 292 ПК України, до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Статтею 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 75.1.2 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Перевіркою достовірності визначення в податковій декларації обсягу доходу встановлено заниження позивачем суми доходу в розмірі 2 156 235,32 грн., в тому числі за 2019 рік - 1 284 021,12 грн., за 2020 рік - 872 214,20 грн.

Відповідно до п. 292.4. ст..292 ПК України у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Так перевіркою встановлено, що згідно договору комісії від 01.09.2019 за №01-08/19-19 Комісіонер (позивач) бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Комітента (ТОВ «Єрмак Голд») за обумовлену винагороду здійснювати продаж третім особам Товару, що належить Комітенту, в кількості, асортименті і за цінами визначеними у накладних на кожну партію товару, що передається на комісію, а Комітент бере на себе зобов`язання виплатити комісійну винагороду визначену умовами цього договору; Комітент зобов`язується передавати Комісіонеру заморожені напівфабрикати, продукція ТМ «Продукти Єрмоліно», згідно з асортиментним переліком, який вказується в накладній, що складається при передачі товару на комісію, та у відповідності до умов цього Договору.

Комітент зобов`язується виплатити Комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 10-26% від суми проданого товару. Розмір винагороди визначається сторонами у звітах комісіонера. Виплата комісійної винагороди здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Комісіонера протягом 5 (п`яти) банківських днів із моменту підписання Сторонами відповідного звіту Комісіонера та Акту приймання-передачі наданих послуг за умови виконанням Комісіонером умов цього Договору.

Комісіонер зобов`язаний щомісячно до 05 числа місяця, що йде за звітним подавати письмовий звіт Комітенту про об`єми продажу товару переданого на комісію за даною угодою. Разом із звітом про об`єми продажу товару Комісіонер щомісячно надає інвентаризаційні описи товару, який знаходиться у нього на комісії.

Комісіонер зобов`язаний перераховувати грошові кошти від продажу товару на поточний рахунок Комітента.

Згідно виписок про рух коштів на рахунку в банку AT «УкрСиббанк» та підсистеми «Виторги РРО» позивач отримав торгову виручку в сумі 29 327 776,93 грн., в тому числі за 2019 рік в сумі 11 063 403,75 грн., за 2020 рік в сумі 18 264 373,18 грн.

Згідно наданих до перевірки виписок про рух коштів на рахунку в банку AT «УкрСиббанк», позивачем внесено торгової виручки на загальну суму 25 071 671,67 грн., в тому числі за 2019 рік на суму 9 779 382,63 грн., та за 2020 рік - 15 292 289,04 грн.(а.с.140-210).

Враховуючи вищенаведене, перевіркою встановлено, що позивачем не внесено до банку виручку від реалізації товару згідно вищевказаного договору комісії на загальну суму 4 256 105,26 грн., в тому числі за 2019 рік - 1 284 021,12 грн., за 2020 рік - 2 972 084,14 грн.

Доводи позивача про те, що кошти від реалізації продукції перераховані комітенту в повному обсязі, що підтверджується актами звірки, а також тим, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед контрагентом, жодним чином не спростовують виявлені порушення. Більше того, наведені позивачем обставини, є додатковим підтвердженням того, що, неперерахувавши контрагенту усю суму виручки за спірний період, за умови відсутності кредиторської заборгованості, решта суми утримана позивачем як винагорода (дохід).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Положеннями п. 291.4. ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності 3 групи, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 7000000,00 гривень.

Згідно положень п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України до сум перевищення обсягів доходу та доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеного у реєстрі платників єдиного податків застосовується ставка податку 15%.

У відповідності до п.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Згідно наданих до перевірки первинних документів (виписок банку по розрахункових рахунках, видаткових накладних, звітів комісіонерів) та використовуючи інформаційний ресурс - системи «Виторги РРО» перевіркою встановлено, що позивач в 2020 році отримав дохід в сумі 18 264 373,18 грн., за реалізацію товарів згідно договору комісії від 01.08.2019 за №01-08/19-19 укладеного з ТОВ «Єрмак Голд».

Так, згідно пп.7.2 п.7 вказаного договору ОСОБА_1 (Комісіонер) зобов`язується перерахувати грошові кошти від продажу товару на поточний рахунок ТОВ «Єрмак Голд» (Комітент).

Однак, в 2020 році на розрахунковий рахунок платником внесено кошти від реалізації товару в сумі 15 292 289,04 грн., як наслідок, не перераховані кошти в сумі 2 335 084,14 грн., є доходом позивача в розумінні положень пп. 1 п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що отримавши за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 дохід в сумі 7 769 372,08 грн., позивачем перевищено допустимий обсяг доходу отриманого від провадження діяльності встановленого положеннями п. 291.4. ст. 291 Податкового кодексу України на суму 769 372,08грн., яке підлягає оподаткуванню за ставкою 15% та становить 115 405,81грн..

Відповідно до пп. 298.2.1 п.298.2 ст. 298 ПК України для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу заяву. Однак, позивач не подав за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу до контролюючого органу заяву про перехід на сплату інших податків і зборів.

Відповідно до пп.298.2.3. п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

В контексті виявленого порушення, перевіркою правильності визначення податкових зобов`язань по єдиному податку встановлено заниження податкового зобов`язання по єдиному податку на загальну суму 107 811,76 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2019 рік 43 610,71 грн., та відповідно не задекларовано дохід та податок за ставкою 15% в розмірі 115 405,81грн., чим порушено вимоги п. 293.8 ст. 293 Податкового Кодексу України.

Таким чином в порушення п.292.1, п.292.3 п.292.4 ст. 292, п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України, позивачем занижено податкове зобов`язання по єдиному податку за період з 25.06.2019 по 28.12.2020 в сумі 223 217,58 грн., в тому числі за 2019 рік 64 201,06 грн., за 2020 рік 159 016,52 грн..

Відповідно до ст.49.18 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

В той же час, враховуючи виявлені порушення та законодавчо встановлений обов`язок переходу на загальну систему оподаткування, в порушення вказаної норми, позивачем не подано до контролюючого органу декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік.

Також, перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у періоді з 25.06.2019 по 28.12.2020, в зв`язку з наведеними порушеннями в розділі 2.2 акта, встановлено заниження загального оподатковуваного доходу на 1674 360,82 грн. за 2020 рік, тобто доходу, який не задекларовано платником, який є на загальній системі оподаткування, починаючи з IV кв. 2020 року та відображено в звітах платника єдиного податку за 2020 рік, а саме, за IV кв. 2020 року з наростаючим підсумком.

В контексті зазначених вище порушень, суд зазначає, що позивачем за період з 01.10.2020 по 28.12.2020 в порушення ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 1 674 360,82 грн., в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 301 384,95грн.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у даний період позивачем проводились операції, які згідно з п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків. Таким чином, позивачем допущено заниження зобов`язань з податку на додану вартість в загальному розмірі 334 872,16 грн., в тому числі за жовтень 2020 року в сумі 108 924,69 грн., за листопад 2020 року в сумі 209 144,88 грн., за грудень 2020 року в сумі 16 802,6 грн., чим порушено вимоги п. 180.1 ст.180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.4 п.183.10 ст.183, п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного п. п. 1.2 цього пункту.

Обчислення військового збору є похідним від встановленого порушення щодо збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб через заниження чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік, а тому суд доходить висновку, що позивачем недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 25 115,41грн..

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень від 13.01.2022 за №000251/0713, за №000238/0713, за №000255/0713, №000249/0713 та за №000239/0713, як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 прийнята відповідачем правомірно та з урахування виявлених порушень.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000233/0713 то слід зазначити, що вказаним рішенням до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн., за порушення вимог п.44.1, 44.3 ст.44 Податкового кодексу України, а саме за те, що ОСОБА_1 до перевірки надано документи в не повному обсязі.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідачем 24.11.2021 направлено позивачу запит про надання документів (а.с. 236), однак позивачем надано не всі документи, а саме не надано відомості на виплату заробітної плати найманим робітникам та банківські виписки, про що складено акт від 29.11.2021 (а.с. 238).

Окрім того, суд зазначає, що платник податків під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких документів і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі якщо посадова особа контролюючого органу відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі документи безпосередньо до контролюючого органу, але цих документів позивачем надано не було.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022 за №000251/0713, за №000238/0713, за №000255/0713, №000249/0713, за №000239/0713, №000233/0713 винесені правомірно і доводи позивача жодним чином не спростовують виявлені порушення. Як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2022 за № Ф-000246/0713 прийнята відповідачем правомірно та з урахування виявлених порушень допущених позивачем.

Також, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно вимоги визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №000242/0713 від 13.01.2022, з огляду на наступне.

06 липня 1995 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» , у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Статтею 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Згідно п.296.10 ст.296 Податкового Кодексу визначено, що до 1 січня 2021 року реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичними особами - підприємцями) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1 000 000 гривень.

У разі перевищення платником єдиного податку другої - четвертої груп (фізичною особою - підприємцем) в календарному році обсягу доходу 1000 000 гривень, застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим.

Застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій починається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується в усіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку".

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 за період, що підлягав перевірці, податковими деклараціями задекларовано суму одержаного доходу від провадження господарської діяльності в загальному розмірі 29 327 776,93 гривень, в тому числі за 2019 рік - 11 063 403,75 грн., за 2020 рік 18 264 373,18 грн., однак, встановлено поступлення коштів у безготівковій формі з використанням РРО у розмірі 29 334 787,18 грн., в тому числі за 2019 рік - 11 063 403,75 грн., за 2020 рік - 18 264 373,18 грн. Отже, кошти в сумі 7010,25 грн., за 2020рік, які поступили на банківський рахунок у безготівковій формі отримані без проведення через РРО.

Апеляційний суд зазначає, що вказане порушення не мало місця, оскільки сума 7010,25 грн. є виторгом отриманим через банківські термінали за 31.10.2020, а у зв`язку з тим, що наступний день 01.11.2020 був вихідним, грошові кошти були зараховані 02.11.2020. Наведене підтверджується банківською випискою від 02.11.2020 (а.с. 208-209), а тому податкове повідомлення-рішення №000242/0713 від 13.01.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, 315, 316, 321, 322, ст. 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року №300/2868/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар