Справа № 480/6070/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 480/6070/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 19.01.22 по справі № 480/6070/21

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) , Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби м. Суми Янченко І.Ю. від 23.03.2020 ВП 20379493 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55518,19 грн та від 23.03.2020 ВП 30448538 про стягнення виконавчого збору у розмірі 81680,21 грн; визнати протиправними та скасувати постанови відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 16.12.2020 № ВП 63947885 та від 18.12.2020 № ВП 63950053.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 залучено до розгляду справи другого відповідача - Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби м. Суми від 23.03.2020 № 20379493 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55518,19 грн. та від 23.03.2020 № 30448538 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 81680,21 грн.

Визнано протиправними та скасовано постанови відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2020 № 63947885 та від 18.12.2020 № 63950053.

Стягнуто з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Петропавлівська, 75, м. Суми, Сумська область, 40003, код ЄДРПУО 43316700) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Стягнуто з Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (пр-т Курський, 6, м. Суми, Сумська область, ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішенням та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що виходячи з обставин справи та системного аналізу норм законодавства, державний виконавець може виносити постанову про стягнення виконавчого збору в межах фактичного терміну здійснення самого виконавчого провадження до винесення постанови про закінчення, а отже державним виконавцем не порушено порядок винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору, оскільки наступний день після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є кінцевим терміном для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а не єдиним днем для її винесення, так як винесення постанов про стягнення виконавчого збору одночасно з постановами про відкриття виконавчих проваджень АСВП 30448538 та АСВП .05.2010 га 04.05.2011, було неможливо, оскільки цього не передбачав Закон України "Про виконавче провадження" № 606- XIV. Враховуючи, що виконавчі провадження АСВП 30448538 та АСВП 20379493 закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та враховуючі ті обставини, що виконавчий збір не стягнуто, дії державного виконавця щодо виведення в окреме виконавче провадження постанов про стягнення виконавчого збору ВП № 30448538 та ВП № 20379493 від 23.03.2020 відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону 1404 -VІІІ, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції не було враховано правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.04.2020 по справі № 520/9144/18, та не вказані причини неврахування, чим фактично порушено вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом м.Суми №1806/2-345/11 від 22.04.2011 державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 04.05.2011 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30448538 (а.с. 145).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 23.03.2020 було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 81680,21 грн (а.с. 146 зв.).

23.03.2020 зазначене виконавче провадження Ковпаківським відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 147).

На підставі заяви стягувача про повне погашення боргу та закінчення виконавчого провадження, постановою від 16.12.2020 було закінчено виконавче провадження № 30448538 відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 150, 151).

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 18.12.2020 було відкрито виконавче провадження № 63950053 з виконання постанови № 30448538 від 23.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 816802,08 грн (а.с. 155 зв.).

Постановою від 11.02.2021 відповідачем було внесено зміни до постанови від 18.12.2020 та вірно зазначено резолютивну частину постанови в частині суми стягнення, а саме вказано розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню 81680,21 грн (а.с. 157).

Крім того на підставі виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми №2-1342/2010 від 01.02.2010 державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 31.05.2010 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №20379493 (а.с. 161).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 23.03.2020 було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 55518,19 грн (а.с. 167 зв.).

23.03.2020 зазначене виконавче провадження Ковпаківським відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 168).

На підставі заяви стягувача про повне погашення боргу та закінчення виконавчого провадження, постановою від 16.12.2020 було закінчено виконавче провадження № 20379493 відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 176).

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16.12.2020 було відкрито виконавче провадження № 63947885 з виконання постанови № 20379493 від 23.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 55416,38 грн (а.с. 179).

Не погодившись з постановами про стягнення виконавчого збору від 23.03.2020 № 20379493 та № 30448538, а також з постановами про відкриття провадження з їх виконання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України "Про виконавче провадження" не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору не у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови, далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства суд вбачає, що розмір виконавчого збору вираховується із суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи слідує, що виконавчі провадження ВП № 30448538 та № 20379493 були відкриті на час дії Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження". Постанови про стягнення виконавчого збору у межах зазначених виконавчих проваджень винесені під час дії редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

В силу положень Закону України "Про виконавче провадження" у редакції 1999 року та 2016 року, виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується "правомірна поведінка" державного виконавця.

Відповідно до п. 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень (тут і далі, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження при органах ДВС за відповідною постановою можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів ДВС.

Обставини, що ускладнюють виконання рішення: а) наявність майна боржника на території різних адміністративно-територіальних одиниць; б) якщо за різними виконавчими провадженнями, відкритими в одному або кількох органах ДВС, боржник одночасно є стягувачем; в) якщо виконавчі провадження відносно солідарних боржників відкрито в різних органах ДВС; г) у разі виконання зведеного виконавчого провадження; ґ) інші обґрунтовані обставини.

В той же час, відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

В силу положень ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками. При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.

З матеріалів справи суд вбачає, що спірною постановою від 23.03.2020 ВП № 30448538 з позивача стягнуто суму виконавчого збору в розмірі 81680,21 грн.

При цьому у рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 1806/2-345/11 зазначено щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість по кредиту в розмірі 102757,19 доларів США, що еквівалентно 815892,08 грн в солідарному порядку та стягнення судових витрат в розмірі 1700 грн та 120 грн по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в дольовому порядку по 910 грн з кожного відповідача окремо (а.с. 152-153).

Тобто фактично, у спірній постанові про стягнення виконавчого збору зазначено щодо стягнення з позивача по даній справі виконавчого збору у розмірі 10 відсотків загальної суми, що підлягає стягненню у солідарному порядку та 910 грн, які підлягають стягненню окремо з позивача.

Разом з тим в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця від 23.03.2020 ВП№ 39091609 про стягнення суми виконавчого збору у розмірі 81680,21 грн. з ОСОБА_2 (а.с.234), що є солідарним боржником.

Водночас, виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.

Відтак у відповідача були відсутні підстави для винесення спірної постанови про стягнення з позивача суми виконавчого збору в розмірі 81680,21 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, у провадженні державної виконавчої служби перебувало два окремих виконавчих провадження та відповідачем було винесено дві постанови про стягнення виконавчого збору з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 22.04.2011, боржниками за якими є в солідарному порядку позивач та ОСОБА_2 (а.с.234).

Разом із тим, державним виконавцем винесено дві окремі постанови про стягнення з боржників суми виконавчого збору з кожного, тобто по 10 % від загальної суми стягнення по рішенню Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 1806/2-345/11.

Водночас, аналіз ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, що підлягає примусовому стягненню, тобто розмір виконавчого збору не може становити більше 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.

Таким чином, у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню, то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 39091609 та зазначає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують виявлену під час розгляду цієї справи обставину подвійного стягнення виконавчого збору.

За таких обставин, на противагу доводам заявника апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що положення ЦК України передбачають можливість покладення обов`язку щодо сплати солідарного боргу на одного з боржників в повному обсязі, однак в такому випадку відповідач не має права вимагати виконання цього ж обов`язку від іншого боржника. Інакше кажучи, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з позивача, відповідач мав припинити визначені ним раніше зобов`язання інших солідарних боржників зі сплати виконавчого збору. Вказаного останнім зроблено не було, від так оскаржувана постанова про стягнення про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 39091609 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 20379493, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з виконавчого листа від 20.01.2010, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми у справі № 2-1342/2010, суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку "Форум" в особі Сумської філії АКБ "Форум" заборгованість по кредитному договору № 0383/08/17-CLNv від 03.06.2008 в сумі 69658,96 доларів США (еквівалентно 555181,91 грн) (а.с. 176-177).

Згідно вимог ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Водночас, примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, про що окремо зазначається і в постанові про відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізнішенаступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом зі змісту постанов про відкриття виконавчих проваджень №20379493 та № 30448538 з примусового виконання виконавчих листів Ковпаківського районного суду м. Суми, при відкритті виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору з позивача державним виконавцем не вирішувалось. При цьому, оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору були прийняті не одночасно з постановами про відкриття виконавчого провадження (31.05.2010 та 04.05.2011), а лише 23.03.2020.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви стягувача про повне погашення боргу та закінчення виконавчого провадження, постановою від 16.12.2020 було закінчено виконавче провадження № 20379493 відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 176).

Отже , вказана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі п.9 .1 ст. 39 , ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з виконанням рішення суду боржником у повному обсязі.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову простягнення виконавчого збору двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження істягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові простягнення виконавчого зборув обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.

При цьому, оскаржувана постанова простягнення виконавчого збору була прийнята не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, а лише 23.03.2020, а також прийняттю оскаржуваної постанови не передувала постанова про закінчення виконавчого провадження, яка прийнята 16.12.2020.

Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України "Про виконавче провадження" не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови простягнення виконавчого збору,а тому винесення постанови простягнення виконавчого зборуне у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.

Згідно правовій позиції, яку висловив Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17, постанову про стягнення виконавчого збору, крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII, державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

У справі №823/1824/17 постанова про повернення виконавчого листа була винесена через 19 днів після винесення постанови про стягнення виконавчого збору. У справі №802/848/18-а постанова про стягнення виконавчого збору була винесена на два місяці раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження. У справі №580/1328/19 ця різниця склала 17 днів. На основі таких часових розбіжностей та в силу приписів частини третьої статті 40 Закону №1404-VIIIу зазначених справах Верховний Суд констатував порушення державним виконавцем процедури винесення постанов про стягнення виконавчого збору.

У той же час, з установлених обставин та матеріалів цієї справи вбачається, що перед винесенням постанови про стягнення виконавчого збору питання про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) вирішене не було. Тобто спірна постанова винесена раніше, а отже, за відсутності передумов, передбачених частиною третьоюстатті 40 Закону №1404-VIII.

Аналогічний висновок викладена Верховним судом в постанові від 02.06.2022 у справі № 640/23779/20, яка в силу приписів частини 5статті 242 КАС Українита частини 6статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору саме 23.03.2020, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі норм Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" , постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 16.12.2020, а тому такі дії державного виконавця та постанова про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Інші доводи позивача щодо самостійного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, порядку та процедури виконання рішення, дій державного виконавця щодо вчинення відповідних заходів з метою примусового виконання виконавчого документа тощо при розгляді даної справи не приймаються до уваги, оскільки на правомірність прийнятого судом апеляційної інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що державний виконавець може виносити постанову про стягнення виконавчого збору в межах фактичного терміну здійснення самого виконавчого провадження до винесення постанови про закінчення, колегія суддів відхиляє, адже такі твердження є наслідком довільного трактування норм Закону України "Про виконавче провадження". Відповідач не скористався можливістю прийняття постанови про стягнення виконавчого збору під час дії норм Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження", виконавче провадження не зупинялося, а тому в подальшому після прийняття Закону №1404-VIII державний виконавець пивнен був виносить спірну постанову про стягнення виконавчого збору за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках, а не в будь-який час, що на думку суду апеляційної інстанції, є проявом свавільних дій державного виконавця.

Посилання на правову позицію Верховного Суду у справі № 520/9144/18 до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки відповідне судове рішення ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання, зокрема в цій справі досліджував правомірність винесення постанови про стягнення виконавчого збору, яка прийнята в період дії редакції статті 27 Закону № 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, в межах виконавчого провадження, яке було відкрито в період дії норм Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження", при цьому винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору відбулось одночасно з прийняттям постанови про повернення виконавчого документа. Водночас, в справі, що розглядається, ключовим моментом для вирішення спору слугує той факт, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена поза часовими межами, що передбачені статті 27 Закону № 1404-VIII.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанови державного виконавця від 23.03.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору № 20379493 та № 30448538, не відповідають встановленим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, а тому підлягають скасуванню.

Отже, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення вимог позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 по справі № 480/6070/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко