Справа № 380/17713/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 вернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому, з урахуванням ухвали про повернення позовної заяви від 23.12.2022 року, просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати із липня 2015 року по день фактичної виплати 18.10.2022;

зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати із липня 2015 року по день фактичної виплати 18.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, оскільки до даного часу, нарахувавши та виплативши заборгованість індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року не нарахував та не виплатив компенсацію втрат частини доходів за порушення строків виплати доходу у вигляді індексації. Зважаючи на наведене, він набув право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по жовтень 2022 року відповідно до Закону №2050 та Порядку №159.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії в частині вимог щодо нездійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у 2018 році, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 11 календарний рік служби, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, нездійснення нарахування та виплати підйомної допомоги з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №6-ОС від 05.02.2018 року (по особовому складу) позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року у справі №380/4042/20 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та лютому 2017 року передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену (збільшену) суму допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням проведених виплат; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2018 року та підйомну допомогу у січні 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 06.02.2018 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013-2018 роки; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції передбаченої передбачену від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських»; в задоволенні решти вимог відмовлено.

12.02.2021 року на картковий рахунок позивача відповідачем було зараховано 27037 грн. 91 коп. (заробітна плата).

16.03.2021 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію та документи про характер, цільове призначення коштів виплачених позивачу при звільненні з військової служби та складові грошових виплат, а саме: 12.02.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 27037 грн. 91 коп.; 17.02.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 7863 грн. 94 коп.; 15.03.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 коштів у сумі 37945 грн. 56 коп.

Листом №11/1592 від 25.03.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив представника позивача про нарахування та виплату позивачу сум запитуваних ним в адвокатському запиті від 16.03.2021 року.

22.04.2021 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив нарахувати та виплатити позивачу заборгованість індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року до часу звільнення з військової служби 06.02.2018 року; надати інформацію про базовий місяць для нарахування індексації позивачу у період з січня-грудень 2015 року з посиланням на підстави визначення базового місяця; надати інформацію про так званий базовий місяць для нарахування індексації за період з грудня 2015 року до часу звільнення з військової служби.

Листом №11/2378 від 30.04.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив представника позивача, що позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по дату звільнення з військової служби 06.02.2018 року у сумі 34417 грн. 54 коп.; серпень 2014 року застосовувався як базовий місяць при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, разом з тим, за період з січня 2015 року по червень 2015 року індексацію грошового забезпечення було нараховано та виплачено ІНФОРМАЦІЯ_6 ; за період з грудня 2015 року по дату звільнення з військової служби не відбувались зміни посадового окладу позивача. Таким чином, підстави зміни базового місяця серпня 2014 року у зазначений період відсутні.

Як вбачається із витягу з карткового рахунку позивача 11.05.2021 року йому було зараховано 33901 грн. 28 коп. (заробітна плата В/Ч НОМЕР_1 ).

17.06.2021 року представник позивача звернувся із адвокатським запитом до відповідача, в якому просив надати детальний помісячний розрахунок нарахованої позивачу індексації, зазначивши базовий місяць, який взято при її розрахунку.

Листом №11/3568 від 24.06.2021 року ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав на його адресу довідку №172 від 23.06.2021 року (помісячний розрахунок індексації грошового забезпечення нарахованої та виплаченої позивачу 14.05.2021 року).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2022 року у справі №380/12078/21 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року в справі № 380/12078/21 - без змін.

19.09.2022 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив добровільно виконати судове рішення у справі №380/12078/21 та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 06.02.2018 року.

Листом 11/2455-22-вих. від 26.09.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_7 ) Державної прикордонної служби України повідомив представника позивача, що позивачу за період з грудня 2015 року по 06.02.2018 року перераховано індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та з урахуванням виплачених сум. Нарахована сума індексації грошового забезпечення склала 51716 грн. 82 коп., сума військового збору 775 грн. 75 коп., на картковий рахунок позивача буде зараховано 50941 грн. 07 коп. до 15.10.2022 року.

18.10.2022 року на картковий рахунок позивача було зараховано 50941 грн. 07 коп. (заробітна плата).

Змістом спірних правовідносин є нездійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації грошового забезпечення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ч.1 ст.2 Закону №2050-ІІІ).

Згідно із ч.2 цієї ж норми під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 року №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (з наступними змінами та доповненнями; далі Порядок №159).

Відповідно до п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі, сума індексації грошових доходів громадян.

Відповідно до ст.7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що у постановах від 11.12.2020 року у справі №200/10820/19, від 04.05.2022 року у справі №200/14472/19-а, від 29.06.2022 року у справі №320/704/19 та від 27.07.2022 року у справі №460/783/20 Верховним Судом зроблено наступні правові висновки:

«…судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 не звертався до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з вересня 2016 року по квітень 2018 року відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159.

Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

З огляду на те, що у цій справі ОСОБА_2 не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право ОСОБА_2 ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним».

«Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, а також маючи на меті його уточнити, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію».

З наведеного вбачається, що основною умовою для виплати особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є її звернення до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості з приводу того, що позивач чи його представник зверталися до відповідача із заявою щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів.

Згадане підтверджується, зокрема, численними адвокатськими запитами, долученими до матеріалів справи.

При цьому, вказане ними також не заперечується у позовній заяві.

Як наслідок, відповідач ще не відмовляв позивачу у виплаті вказаної компенсації.

Враховуючи встановлені обставини та беручи до уваги уже згадану практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

При цьому, суд звертає увагу на наявність також і протилежної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, на яку представник позивача посилався у позовній заяві та, відповідно, у якій позовні вимоги задовольнялись, а відповідні підприємства, установи або організації зобов`язувались нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у відповідності до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159.

Однак, суд не бере її до уваги, оскільки постанови Верховного Суду, які взяті за основу у даному рішенні є більш ранніми у відношенні до згаданої практики, а також у вказаних рішеннях не досліджувалося питання можливості виплати суб`єктом владних повноважень компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації за відсутності звернення особи з відповідною заявою до органу влади.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень діями відповідача у спірних правовідносинах критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк В.Я.