Справа № 440/14654/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 440/14654/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/14654/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову зарахувати до стажу позивача роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, періоду роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області, юрисконсульта "Торговий дім "Газ України", юрисконсульта Новосанжарського представництва торговий дім "Газ України" та юрисконсульта "Полтавагаз", а всього: 6 років 5 місяців, та про непроведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотки грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити позивачу, судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 62 відсотки грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області, всього: 3 роки 10 місяців 24 дня.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу ОСОБА_1 роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області 3 роки 10 місяців 24 дня, з 16.09.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот всім) грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 р. у справі № 440/14654/21 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України від 20.08.2001 № 688/2001 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України від 14.12.2006 № 471-V позивач обрана на посаду судді безстроково.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 14.09.2021 № 1977/0/15-21 позивач звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

16.09.2021 позивач звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) в смт. Нові Санжари Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з питання призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до положень статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.11.2021 №12735-11685/С-02/8-1600/21 зазначено, що немає підстав для врахування до стажу роботи на підставі судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці інших періодів роботи (не на посаді судді).

Не погодившись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (статті 21, 22 Конституції України).

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першої-другої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами третьою-четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях неодноразово розглядав питання пов`язані із гарантіями матеріального забезпечення діючих суддів та суддів у відставці.

Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України наведено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 .

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Так, відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області, встановлено, що стаж роботи на посаді судді позивача для обрахунку її щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, станом на 14.09.2021 складає 26 років 6 місяців 09 днів, з яких:

з 07.02.1995 по 30.12.1998 на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області;

з 01.02.1999 по 27.07.1999 юрисконсульта "Торговий дім "Газ України";

з 28.07.1999 по 17.04.2000 юрисконсульта Новосанжарського представництва торговий дім "Газ України";

з 18.04.2000 по 31.08.2001 юрисконсульта "Полтавагаз";

з 01.09.2001 по 14.09.2021 на посадах судді, голови суду, в.о. голови суду Новосанжарського районного суду Полтавської області 20 років 00 місяців 14 днів.

Як вищезазначено, Указом Президента України від 20.08.2001 № 688/2001 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області.

Отже, позивач обрана на посаду судді за нормами Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ), який набрав чинності 10.02.1993 і втратив чинність 01.01.2012 (відповідно відомостей, розміщених на сайті Верховної Ради України) .

Водночас, 07.07.2010 прийнято Закон України №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI), який набрав чинності 03.08.2010.

Частина перша статті 135 Закону №2453-VI аналогічна за змістом статті 137 3акону №1402-VIII.

При цьому, пунктом 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № 2453-VI (у редакції, чинній до 28.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом №2862-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу судді у повному обсязі.

Щодо зарахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивача, ОСОБА_1 з 07.02.1995 по 30.12.1998 працювала на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області, загальний стаж на визначених посадах складає 3 роки 10 місяців 24 дня.

Відповідно до роз`яснення поняття "прокурор", яке міститься в статті 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (у редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури), під поняттям "прокурор" слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, колегія суддів зазначає, що час роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області підлягає зарахуванню до стажу роботи судді.

Наведений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.06.2020 у справі №498/337/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновкмо суду першої інстанції,що для належного способу захисту порушеного права позивача необхідно визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні до стажу позивача роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області, всього: 3 роки 10 місяців 24 дня, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату позивачу, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу позивача роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди роботи на посадах помічника прокурора, в.о. старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора прокуратури Полтавської області 3 роки 10 місяців 24 дня, з 16.09.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 року по справі № 440/14654/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі № 440/14654/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова