Справа № 803/2375/14
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 803/2375/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю представників позивача Сафулька С.Ф., Полетила П.С.,

представника відповідачів Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби Наумчик Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Державної фіскальної служби України, Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства доходів і зборів України, Ягодинської митниці Міндоходів, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказу Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року №466-0 «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о», поновлення на публічній службі - в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 250000 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року допущено у справі заміну первісного відповідача Міністерство доходів і зборів України його правонаступником Державною митною службою України; допущено у справі заміну первісного відповідача Ягодинську митницю Міндоходів її правонаступником Волинською митницею Держмитслужби; допущено у справі заміну первісного відповідача Державну казначейську службу України в частині вимог про стягнення моральної шкоди на Міністерство доходів і зборів України в особі правонаступника - Державної митної служби України та на Ягодинську митницю Міндоходів в особі правонаступника Волинської митниці Держмитслужби.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року від 12 березня 2020 року залучено до участі у справі співвідповідачем Державну фіскальну службу України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, позов задоволено частково:

· визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

· визнано протиправним і скасовано наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року №466-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

· поновлено ОСОБА_1 на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року;

· стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн (сімсот дев`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять грн. 36 коп.).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 10763,40 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три грн. 40 коп.) допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року стягнуто:

· з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.);

· з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.);

· з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року касаційні скарги Волинської митниці Держмитслужби та ОСОБА_1 задоволено частково:

· рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №803/2375/14, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, змінено у резолютивній частині, а саме: абзац четвертий резолютивної частини викладено у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 30.10.2014.»;

· рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №803/2375/14 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 скасовано в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Волинського окружного адміністративного суду;

· в решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №803/2375/14 залишено без змін;

· додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №803/2375/14 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 скасовано. Справу щодо позовних вимог про стягнення судових витрат направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Державної фіскальної служби України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, прийнято до провадження.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 залучено до участі у справі співвідповідача Волинську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби.

Судом було запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення щодо позовних вимог з врахуванням висновків викладених в постанові Верховного суду від 20.09.2022 у даній справі.

Позивачем надано пояснення наступного змісту.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у даній справі (далі постанова ВС від 20.09.2022) наголошується на тому, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, зокрема через включення виплат, які не підлягали до обрахунку середньоденного заробітку, тому слід навести правильні розрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З постанови ВС від 20.09.2022 вбачається, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в розмірі середньоденного заробітку 512,54 грн був визначений неправильно. При визначенні середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу слід виключити виплати, які мають одноразовий характер.

У зв`язку з цим позивачем додано довідку, видану Волинською митницею за №7.3-22- 55/90 від 20.10.2022, в якій наведено розрахунок середньої заробітної плати без включення одноразових виплат. З даної довідки вбачається, що за серпень - вересень 2014 року позивачу було нараховано (5670,23 грн + 2436,79 грн) 8107,02 грн. Отже, середньоденний заробіток становить 352,48 грн, а середньомісячний 7402,08 грн.

У зв`язку з тим, що 29.10.2014 є днем звільнення позивача з посади, то середній заробіток за час вимушеного прогулу слід обраховувати за період з 30.10.2014 (наступний день після звільнення) по 12.05.2020 (день прийняття рішення Волинського окружного адміністративного суду про поновлення позивача на посаді).

Доводи Волинської митниці Держмитслужби про те, що виплати не повинні перевищувати термін в один рік, тому що позивач ініціював зупинення провадження у справі, є несерйозні і до уваги прийматись не повинні. Справа по суті розглядалась більше одного року без будь-якої вини позивача та через незалежні від нього обставини, а тому середній заробіток має стягуватись за весь період вимушеного прогулу.

Загальна кількість робочих днів за цей період становить 1383 робочих днів. З врахуванням середньоденного заробітку позивачем втрачено заробітну плату за даний період в розмірі 487 479,84 грн (1383 х 352,48 грн).

Під час обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно застосувати пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної штати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 10 Порядку №100, який був чинним у періоді вимушеного прогулу та який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, передбачено коригування середнього заробітку при підвищенні посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і у періоді, коли за працівником зберігався середній заробіток. Це стосується усіх виплат, які розраховуються згідно з Порядком №100, зокрема й за час вимушеного прогулу.

Так, у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому періоді, так і у періоді, впродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються для обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їхнього підвищення.

Коефіцієнт, на який слід коригувати виплати, які враховуються для обчислення середньої заробітної плати, розраховується діленням окладу (тарифної ставки), установленого після підвищення, на оклад (тарифну ставку) до підвищення.

З 30.10.2014 (наступний день після звільнення) по 12.05.2020 (дата винесення рішення про поновлення) був чинний пункт 10 Постанови №100 і за позивачем зберігався середній заробіток, а отже він має бути відкоригований відповідно до вказаної норми.

Враховуючи наведене, сума втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 по 12.05.2020 становить 1 113 465 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 21 коп.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що внаслідок незаконного звільнення йому була заподіяна моральна шкода у вигляді душевних страждань, порушення нормального ритму життя і життєвих зв`язків, нанесено шкоди діловій репутації, честі та гідності.

У зв`язку із звільненням позивача з посади заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів та з податкової міліції «відповідно до підпункту 1 пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» позивач був позбавлений нормальних життєвих зв`язків і був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач заробляв собі та своїй сім`ї на життя виключно за рахунок заробітної плати, яку отримував у органах Міністерства доходів і зборів України, дану роботу позивач обрав свідомо і належно виконував свої посадові обов`язки, проте у зв`язку з незаконним звільненням, яке підтверджується судовими рішеннями у даній справі, був позбавлений будь-якого доходу.

У зв`язку із звільненням позивача саме на підставі Закону України «Про очищення влади» та внесення відомостей про мене до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» в позивача погіршились стосунки з оточуючими людьми, у яких через дані обставини була сформована заздалегідь негативна думка про нього.

Вказує, що не міг влаштуватись на роботу, перебуває через неправомірні дії відповідачів на обліку в спеціалізованій клініці, вимушений був позичати кошти для забезпечення свого існування.

Під час першочергових слухань у суді першої інстанції позивачем було заявлено, що у зв`язку з розглядом даної справи ним понесені витрати на правову допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу, просить врахувати, що у зв`язку з новим розглядом даної справи у суді першої інстанції, позивачем додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, які підлягають до стягнення. З цих підстав позивачем подано відповідну заяву про їх стягнення.

З урахуванням висновків викладених в постанові ВС від 20.09.2022 просить суд під час нового розгляду:

1) стягнути з Волинської митниці Держмитслужби середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням пункту 10 Порядку №100 за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 в розмірі 1 113 465 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 21 копійку.

2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України та Волинської митниці Держмитслужби 250 000,00 грн відшкодування завданої моральної шкоди, по 125 000 грн з кожного із відповідачів Державної митної служби України та Волинської митниці Держмитслужби.

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн, по 17 500 грн з Державної митної служби України та Волинської митниці Держмитслужби.

Представником відповідача Волинської митниці Держмитслужби подано такі пояснення.

Розрахунок середньої заробітної плата в спірних правовідносинах повинен проводитися відповідно до вимог Порядку №100. Врахуванню підлягає розрахунок, проведений як Ягодинською митницею Міндоходів, згідно довідки від 07.12.2014 №5/44-1077, так і Волинської митниці Держмитслужби згідно довідки від 07.05.2020 №7.3-22-56/38, в якому розмір середньоденного грошового забезпечення позивача з розрахунку за останні два місяці роботи, що передували місяцю звільнення становить 352,48 грн.

При цьому, зазначає, що саме позивачем 08.12.2014 заявлено клопотання про зупинення провадження у вказаній справі до вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» та надання офіційного тлумачення положень цього Закону, яке було зупинено судом 19.02.2015 та на підставі клопотання позивача 13.12.2019 поновлено судом ухвалою від 29.01.2020, а відтак даний спір розглядався більше одного року з вини позивача.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не перебував та не перебуває у трудових відносинах з Волинською митницею Держмитслужби. Позивач перебував на службі в податковій міліції та обіймав посаду заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів. Оскільки вказана посада, на той час належала до посад номенклатури голови Міністерства доходів і зборів України, у зв`язку із заміною судом правонаступника Державною фіскальною службою України, виконання рішення суду у даній справі в частині поновлення на посаді здійснено саме вказаним суб`єктом владних повноважень, при цьому, саме судом у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС, як правонаступника Ягодинської митниці Міндоходів, та відсутністю бюджетного фінансування на оплату вимушеного прогулу, вирішено стягнути з Волинської митниці Держмитслужби на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709 355, 36 грн.

Верховний Суд зауважив на доводи позивача, що при стягненні середнього заробітку з час вимушеного прогулу судами не враховано пункт 10 Порядку №100.

Зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Волинську митницю ДФС, при цьому реорганізовано Ягодинську митницю Міндоходів шляхом приєднання до Волинської митниці ДФС. Ягодинська митниця Міндоходів припинила свою діяльність 17.09.2015. При цьому, на момент розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції Волинська митниця ДФС не була припинена, датою її припинення є 23.06.2022.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України» утворено Волинську митницю Держмитслужби, при цьому реорганізовано Волинську митницю ДФС шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби. На даний момент Волинська митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення, проте відомості до реєстру щодо її припинення ще не внесено, передавальний акт між Волинською митницею ДФС та Волинською митницею Держмитслужби ще не підписано.

Наголошує на тому, що позивач незважаючи на зайняття посад в територіальних органах Міндоходів, усе ж таки залишався в розпорядженні Міністерства доходів і зборів на службі в податковій міліції.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної фіскальної служби України» від 21.05.2014 №160 утворено Державну фіскальну службу (як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів України шляхом перетворення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про Державну фіскальну службу України» від 21.05.2014 №236 установлено, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: забезпечення діяльності Державної фіскальної служби у 2014 році здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Міністерству доходів і зборів; за посадовими особами органів державної фіскальної служби та особами рядового і начальницького складу податкової міліції, які переходять на службу до Державної фіскальної служби та її територіальних органів, членами їх сімей зберігаються умови матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії (у тому числі медичне обслуговування, санаторно-курортне та пенсійне забезпечення), встановлені відповідно до законодавства для посадових осіб органів доходів і зборів та осіб рядового і начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

Структурою Волинської митниці ДФС, затвердженою Головою Державної фіскальної служби України 12.11.2014 у складі митниць ДФС не було передбачено функціонування оперативних управлінь, в яких визначений перелік посад займали особи, які проходили службу в податковій міліції, при цьому утворено управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, посади в яких займали особи, які прийняті на посаду виключно у відповідності до Закону України «Про державну службу». В зв`язку з цим особи, які перебували на вказаних посадах в митниці та одночасно несли службу в податковій міліції, повернулись до проходження служби в податковій міліції ГУ ДФС України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

При цьому, вказаною постановою визначено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, в структурі митних органів не передбачено функціонування у складі митниці оперативних управлінь та посад, які обіймали податкові міліціонери, та відповідно коштів щодо виплати j грошового забезпечення підрозділам податкової міліції.

Тому, безпідставними є твердження позивача щодо так званого правонаступництва посад та, як наслідок, можливість використання коефіцієнту підвищення посадових окладів як посадової особи митниці - державного службовця.

Зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді компенсація втраченого заробітку, вважає, що його необхідно проводити на основі того посадового окладу, яке отримував позивач перебуваючи на вказаній посаді, будучи на тій посаді, з якої згідно рішення суду його неправомірно звільнено. Іншими словами, у вимірі обставин цієї справи і чинного законодавства, середня заробітна плата не може обчислюватись з урахуванням посадових окладів державних службовців митниці, адже його на вказану посаду з об`єктивних причин не переведено. Зважаючи на різний правовий статус посад, яку обіймав позивач та, які можуть обіймати та обіймали державні службовці, та різні нормативно-правові акти, які регулюють питання оплати праці податкових міліціонерів та державних службовців, зауважує про безпідставність можливості застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що Державною фіскальною службою України проведено звільнення ОСОБА_1 з 01.04.2021 саме з посади заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів, проте аж ніяк не з посади заступника начальника управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Волинської митниці Держмитслужби. Що в черговий раз свідчить як про відсутність факту передачі адміністративної компетенції, так і відсутність підстав для коригування заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням посадового окладу.

Крім того, вказує, що ОСОБА_1 не надав належних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними, на його думку, діями відповідачів, зокрема доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок звільнення з посади та жодним чином не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди.

З огляду на вказане, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 250 000 грн, по 125 000 грн з кожного з відповідачів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення.

Позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій серед іншого зазначає таке.

Ягодинська митниця Міндоходів (установа, з якої позивач був протиправно звільнений) згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинена 17.09.2015 з підстав реорганізації даної установи.

Відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з Додатком 1. Реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з Додатком 2.

Згідно Додатку 2 до вказаної постанови Ягодинську митницю Міндоходів приєднано до Волинської митниці ДФС.

Додатково у відповіді на адвокатський запит Волинської митниці Держмитслужби від 08.01.2020 №87-7.3-12, (яка є наявна в матеріалах справи) зазначено, що Волинська митниця ДФС є правонаступником Ягодинської митниці Міндоходів.

Таким чином, слід дійти висновку, що Ягодинська митниця Міндоходів припинила свою діяльність (вибула, як суб`єкт владних повноважень з публічних правовідносин), а свою компетенцію передала правонаступнику - Волинській митниці ДФС, як установі, до якої була приєднана, що є підставою для переходу прав та обов`язків (адміністративної компетенції).

Постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворену Державну податкову службу України та Державну митну служби України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу. Відповідно до даної постанови Державна митна служба є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України №858 від 02.10.2019 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено як юридичну особу публічного права територіальні органи Державної митної служби, у тому числі, Волинську митницю Держмитслужби. Згідно з пунктом 2 вказаної постанови Волинську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 затверджено Положення про Державну митну службу України, відповідно до пункту першого якого Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. Держмитслужба реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

15.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесений запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - Волинської митниці Держмитслужби, .

27.11.2019 до ЄДР внесений запис про те, що Волинська митниця ДФС перебуває в стані припинення за рішенням засновників.

Відтак, оскільки з 15.11.2019 розпочато виконання Волинською митницею Держмитслужби функцій і повноважень з реалізації державної митної політики Волинської митниці ДФС, що припиняється, то функціональне правонаступництво підтверджено.

Функції і повноваження ліквідованої Ягодинської митниці Міндоходів, безпосередньо перейшли спочатку до Волинської митниці ДФС, а згодом до Волинської митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» передбачено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби.

Згідно з Додатком до вказаної постанови «Перелік територіальних органів Державної митної служби, що реорганізуються» визначено Волинську митницю Держмитслужби.

03.12.2020 внесено відомості до ЄДР (код 43958385) щодо відокремленого підрозділу Державної митної служби України - Волинська митниця.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі акти, слід дійти висновку, що функції і повноваження Волинської митниці Держмитслужби передані до Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби.

Отже, компетенція Ягодинської митниці Міндоходів (її функції і повноваження) безпосередньо на даний час виконує Волинська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби.

У відповідності до абзацу другого частини 10 статті 51 Бюджетного кодексу України з метою реального виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дану суму слід стягнути з Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби

Щодо стягнення моральної шкоди вказує на таке.

Докази, які позивачем були надані на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди, а саме розписки про взяття коштів в борг, інформація з банку про взяті кредити та відповідь щодо неможливості його працевлаштування у зв`язку з забороною займати протягом 10 років певні посади, безпосередньо дають підстави дійти висновку, що позивач через винесення незаконного наказу про звільнення був позбавлений шість років засобів для існування, не зміг працевлаштуватись за своєю спеціальністю, не мав коштів, щоб забезпечити себе і своїх неповнолітніх дітей, і у зв`язку з цим позичав кошти для свого існування. Ці докази є в безпосередньому причинному зв`язку з обставинами заподіяння позивачу моральної шкоди через незаконне застосування щодо нього Закону України «Про очищення влади».

На думку позивача, суму 250 000 грн слід стягнути з кінцевих правонаступників, які станом на даний час реально виконують адміністративно-публічні функції, колишніх Міндоходів, ДФС, Держмитслужби, а саме по 125 000 грн з Державної митної служби України та Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу, просить врахувати, що у зв`язку з новим розглядом даної справи у суді першої інстанції, позивачем додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, які підлягають до стягнення. Просить врахувати значення даної справи для нього, що справа слухається у різних судах більше восьми років і, що правова допомога надається йому з врахуванням її складності, позиції відповідачів, які відверто нехтують законними правами позивача та всіляко заперечують їх, як при розгляді справи по суті, так і при виконанні рішення суду.

На підставі наведеного просить суд:

1) стягнути з Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням пункту 10 Порядку №100 за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 в розмірі 1 113 465,21 грн.

2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України та Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби 250 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, по 125 000 грн. з кожного із відповідачів - Державної митної служби України та Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби.

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу в сумі 35 000 грн, по 17 500 грн з Державної митної служби України та Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби

Представником відповідачів Державної митної служби України, Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з Державної митної служби України, Волинської митниці як відокремленого підрозділу в повному обсязі та/або зменшити розмір судових витрат, які підлягають розподілу, посилаючись на розбіжності в документах, якими обґрунтовано розмір витрат, а також вказує на відсутність передбаченого Кодексом адміністративного судочинства України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідач Державна фіскальна служба України жодних пояснень суду не надав, представник в судові засідання не з`являвся, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив та не заявляв клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Судом за погодженням із іншими учасниками справи прийнято рішення здійснювати за відсутності представника Державної фіскальної служби України (далі відповідач 3, ДФСУ).

В судовому засіданні представники позивача та позивач позовні вимоги підтримали з підстав викладених в письмових поясненнях та заяві про збільшення позовних вимог, та просили позов задовольнити.

Представник відповідачів Державної митної служби України (далі відповідач 1, ДМСУ), Волинської митниці Держмитслужби (далі відповідач 2, Волинська митниця), Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби (далі відповідач 4, Волинська митниця, як відокремлений підрозділ) проти задоволення адміністративного позову заперечила з підстав викладених в письмових поясненнях та клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Свідки були допитані на предмет обставин щодо завданої неправомірним звільненням позивачу моральної шкоди.

ОСОБА_1 пояснив суду, що він є уродженцем Донецької області, своїми власними зусиллями досягнув кар`єрного зросту та авторитету серед колег. Повідомлення про звільнення стало для нього повною несподіванкою та спричинило глибокий стрес, адже він не вчинив жодного проступку, за сім років служби не отримав жодної догани.

Після звільнення перебував в дуже скрутному матеріально становищі, мав на утриманні двох неповнолітніх дітей, маму похилого віку та сестру з інвалідністю першої групи. Змушений був користуватись банківським кредитом та позичати кошти в друзів для задоволення звичайних побутових потреб

Виїжджав за кордон з наміром влаштуватись на роботу водієм, проте невдало.

В Україні відмовляли в працевлаштуванні коли дізнавались про причини звільнення з посади, що посилювало душевний стрес. Відчував приниження в спілкуванні з колишніми колегами та приятелями, частина з яких взагалі уникали спілкування з ним. Також не знав, що відповісти дітям, коли вони питали чому не ходить на роботу, змушений був казати неправду.

Все це спричиняло глибокі душевні страждання та викликало відчуття приниження, які мають місце і станом на зараз.

ОСОБА_2 пояснила суду, що є дружиною позивача та розказала, що після звільнення чоловік дуже змінився став роздратований, не слідкував за собою, погано спав. Чоловік дуже переживав за відсутність в нього засобів для існування та позичав гроші на елементарні потреби. Діти постійно задавали питання, на які чоловік не міг відповісти правду. Звертався до лікарів та пив заспокійливі ліки. Все це негативно впливало і на особисті відносини між ними.

ОСОБА_3 пояснив, що він є братом дружини позивача та підтримує багато років тісні дружні стосунки з ОСОБА_1 , а тому багато спілкується з ним.

Також розказав суду, що звільнення викликало значні душевні труднощі в позивача. На це впливали відсутність коштів, труднощі з працевлаштуванням, проблеми з оформленням пенсії, і, як наслідок, невпевненість у майбутньому.

В зв`язку із відсутністю коштів та роботи ОСОБА_1 позичав в нього гроші на погашення заборгованості по банківському кредиту.

Крім того, ОСОБА_1 довгий час в особистому спілкуванні говорив про глибоку образу на несправедливе звільнення, яким було закреслено всі професійні досягнення позивача та його амбіції на майбутнє.

Судом встановлено, що наказом Державної податкової служби України від 17.02.2012 №311-о ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової служби у Волинській області.

Крім того, наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.05.2013 №276-о майора податкової міліції ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні Міністерства доходів і зборів України, призначено виконуючим обов`язки начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у ОСОБА_4 .

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.01.2014 №179-о ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о, відповідно до підпункту 1 пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991, підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів звільнено з посади та з податкової міліції, з постановкою на військовий облік. Підставою звільнення є довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, за результатами перевірки встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Наказом Ягодинської митниці Міндоходів від 29.10.2014 №466-о ОСОБА_1 оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-0 «Пpo звільнення ОСОБА_1 », щодо звільнення з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік.

Позивач, не погоджуючись із вищезазначеними наказами про його звільнення звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:

1) визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29.10.2014 №466-0 «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о»;

2) поновити на публічній службі - в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29.10.2014;

3) стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

4) стягнути моральну шкоду у розмірі 250000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 (далі рішення суду від 12.05.2020), яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 (далі постанова від 22.09.2020), позов задоволено частково:

· визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

· визнано протиправним і скасовано наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29.10.2014 №466-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

· поновлено ОСОБА_1 на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29.10.2014;

· стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 (далі додаткове рішення суду від 26.05.2020) стягнуто:

· з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.);

· з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.);

· з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі грн. 00 коп.).

Постановою Верховного Суду від 20.09.2022 касаційні скарги Волинської митниці та ОСОБА_1 задоволено частково:

· рішення суду від 12.05.2020, яке залишено без змін постановою від 22.09.2020, змінено у резолютивній частині, а саме: абзац четвертий резолютивної частини викладено у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 30.10.2014.»;

· постановою від 22.09.2020 та постанову від 22.09.2020 скасовано в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Волинського окружного адміністративного суду;

· в решті рішення суду від 12.05.2020 та постанову 22.09.2020 залишено без змін;

· додаткове рішення від 26.05.2020 та постанову від 22.09.2020 скасовано. Справу щодо позовних вимог про стягнення судових витрат направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Волинського окружного адміністративного суду.

Таким чином, рішеннями судів різних інстанцій встановлено протиправність наказів Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та Ягодинської митниці Міндоходів від 29.10.2014 №466-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 .

Як наслідок, вказаними судовими рішеннями відновлено порушені права позивача шляхом поновлення його на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29.10.2014.

Таким чином, при розгляді справи наведені обставини не підлягають встановленню та оцінці судом, оскільки підтверджені рішеннями судів, що набрали законної сили.

Предметом дослідження в судовому розгляді є визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, а також суб`єктний склад відповідачів, які зобов`язанні сплатити ці суми; підставність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди та розмір такого відшкодування; підставність та розмір стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування наказу про його звільнення від 29.10.2014 та поновлення на посаді 24.11.2014.

В подальшому ухвалою від 22.12.20214 провадження у справі було зупинено в зв`язку із перебуванням позивача на амбулаторному лікуванні та неможливості прибути в судове засідання.

За клопотанням позивача провадження у справі було поновлено ухвалою від 11.05.2015.

За клопотанням позивача ухвалою від 19.02.2015 провадження у справі було зупинено до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» Конституції України.

13.12.2019, 13.01.2020 позивач звертався до суду із клопотаннями про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 29.01.2020 провадження у справі було поновлено та 12.05.2020 винесено рішення у справі судом першої інстанції.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав стверджувати, що розгляд даного спору про поновлення на роботі розглядався більше одного року з вини працівника позивача. Відтак, середній заробіток підлягає стягненню на користь позивача за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 30.10.2014 (наступний день після звільнення) по 12.05.2020 (дата постановлення рішення суду про поновлення позивача на посаді), що становить 1383 дні.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки Ягодинської митниці Міндоходів від 02.12.2014 №5/44-1077 середньоденна заробітна плата позивача (з розрахунку за останні два відпрацьовані місяці) становила 352 грн 48 коп.

Таким чином, розмір втраченого середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, становить 487 479,84 грн (1383*352,48) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Водночас, Верховний суд у постанові від 20.09.2022 вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів пункту 10 Порядку №100, який був чинним у періоді вимушеного прогулу позивача.

Пунктом 10 Порядку №100, який був чинним у періоді вимушеного прогулу позивача та підлягав застосуванню до спірних правовідносин, передбачено коригування середнього заробітку при підвищенні посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і у періоді, коли за працівником зберігався середній заробіток. Це стосується усіх виплат, які розраховуються згідно з Порядком №100, зокрема й за час вимушеного прогулу.

Так, у разі підвищення тарифних ставок i посадових окладів відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому періоді, так i у періоді, впродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються для обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їхнього підвищення.

Коефіцієнт, на який слід коригувати виплати, які враховуються для обчислення середньої заробітної плати, розраховується діленням окладу (тарифної ставки), установленого після підвищення, на оклад (тарифну ставку) до підвищення.

Для правильного застосування вказаного порядку коригування середнього заробітку при підвищенні посадових окладів ключове значення має визначення посадового окладу, який приймається за базовий для визначення коефіцієнту коригування. В контексті спірних правовідносинах це значення перебуває у нерозривному системному зв`язку із визначенням суб`єкта відповідних стягнень.

При вирішенні цього питання суд виходить з такого.

Указом Президента України від 24.12.2012 №726/2012 шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби утворено України Міністерство доходів і зборів України.

Таким чином, було утворено в системі органів державної влади України було центральний орган державної влади, який об`єднав компетенції та повноваження як митних органів так і податкових.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.05.2013 №276-о, позивач будучи майором податкової міліції та перебуваючи в розпорядженні Міністерства доходів і зборів України, призначений виконуючим обов`язки начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Волинській області, а наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.01.2014 №179-о позивач призначений на посаду заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів звільнено з посади та з податкової міліції.

Таким чином, позивач знаходячись на службі в податкових органах (податковій міліції) на момент звільнення займав посаду в митному органі (Ягодинська митниця Міндоходів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 утворено Державну фіскальну службу України як центральний орган виконавчої влади, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з Додатком 1. Реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з Додатком 2.

Згідно Додатку 2 до вказаної постанови Ягодинську митницю Міндоходів приєднано до Волинської митниці ДФС.

Позивача звільнено з посади в Ягодинській митниці Міндоходів та податкової міліції 29.10.2014.

Згідно даних ЄДР Ягодинська митниця Міндоходів припинена 17.09.2015, правонаступником визначено Волинську митницю ДФС.

Постановою Кабінету Міністрів України 18.12.2018 №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Серед іншого в постанові вказано, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України» утворено Волинську митницю Держмитслужби, при цьому реорганізовано Волинську митницю ДФС шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби.

Згідно відомостей з ЄДР Волинську митницю ДФС на момент розгляду справи припинено.

Водночас, в ЄДР наявні відомості про перебування Волинської митниці Держмитслужби в стані припинення, однак на момент винесення рішення відсутній запис про припинення вказаного митного органу.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» передбачено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби.

Згідно з Додатком до вказаної постанови «Перелік територіальних органів Державної митної служби, що реорганізуються» визначено Волинську митницю Держмитслужби.

03.12.2020 внесено відомості до ЄДР щодо відокремленого підрозділу Державної митної служби України - Волинська митниця. Вказаний митний орган залучено у даній справі в якості співвідповідача.

Водночас, в суду відсутні підстави для висновків, що Волинська митниця, як відокремлений підрозділ є кінцевим правонаступником Ягодинської митниці Міндоходів, Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби, а відтак, на переконання суду цей орган державної влади не може бути суб`єктом стягнення у даній справі.

Зважаючи на вищевикладені фактичні обставини, слід зауважити, що за час вимушеного прогулу, система державних органів, з якої звільнили позивача, зазнала значних змін та реорганізацій, що полягають не лише в зміні органу, який виконував відповідні функції та був наділений повноваженнями та відповідальністю у спірних правовідносинах, але й в зміні самої логіки організації системи митних та податкових органів в країні, включно з адміністративним та функціональним підпорядкуванням цих органів в системі державної влади України.

Вирішуючи питання визначення суб`єкта належних позивачу стягнень загалом та застосування приписів пункту 10 Порядку №100 зокрема, необхідно звернутись до змісту спірних правовідносин, який полягає у відновленні порушених прав позивача як працівника та положень базових нормативно-правових актів, якими врегульовано це питання.

З системного аналізу положень статті 235 КЗпП України та положень Порядку №100 слід дійти висновку, що базовою основою для обчислення та нарахування середнього заробітку, в тому числі, із застосуванням коефіцієнту підвищення, є заробітна плата або виплати працівнику на підприємстві, в установі, організації, що здійснює виплату заробітної плати або інших виплат, де за працівником зберігається середній заробіток.

В контексті спірних правовідносин це Ягодинська митниця Міндоходів.

Однак, зважаючи на реорганізацію системи митних органів, яка була описана вище, для цілей застосування приписів пункту 10 Порядку №100, слід керуватись відомостями про розмір посадового окладу заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями та аналогічних за функціональним навантаженням посад в митних органах.

Такі відомості містяться в листі відповіді на адвокатський запит Волинської митниці Держмитслужби від 02.06.2021 за №7.3-22/4759, що наявний в матеріалах справи.

Зокрема вказаний лист містить такі дані.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» посадовий оклад заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів станом на 29.10.2014 становив 2 210,00 грн. Посадовий оклад за посадою заступника начальника управління станом на січень 2015 року 2 213,00 грн, грудень 2015 року 2 765,00 грн, травень 2016 року 4 652,00 грн. З 01 січня 2017 року застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів. Посадовий оклад згідно даної постанови за посадою заступника начальника управління становив станом на січень 2017 року 5 000,00 грн, січень 2018 року 6 700,00 грн, січень 2019 року 7 190,00 грн, січень 2020 року 7 800,00 грн. З 13 лютого 2020 року застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 24.04.2010 №310 «Питання оплати праці посадових осіб та працівників Державної митної служби». Посадовий оклад згідно даної постанови за посадою заступника начальника управління становить станом на 13.02.2020 і по сьогоднішній день 7 800,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із підвищенням посадового окладу, розмір середньоденної заробітної плати (352,48 грн), що застосовується для обчислення середнього заробітку, підлягає коригуванню на відповідний коефіцієнт зростання відповідно до наведених вище даних.

На момент звільнення позивача з посади заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів його посадовий оклад становив 2 210,00 грн, та не змінювався до 31.12.2014, тому коефіцієнт підвищення до цього періоду не застосовується. Відтак, за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 45, середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період склав 15 861,60 грн (352,48х45).

З 01.01.2015 по 30.11.2015 розмір посадового окладу склав 2 213,00 грн. В результаті ділення окладу, встановленого після підвищення, на оклад до підвищення коефіцієнт підвищення складає 1 (2213/2210). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення не змінився, тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 228, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 80 365,44 грн (352,48х228).

З 01.12.2015 по 30.04.2016 розмір посадового окладу склав 2 765,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,25 (2765/2213). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 440,60 грн (352,48х1,25), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 106, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 46 703,60 грн. (440,60x106).

З 01.05.2016 по 31.12.2016 розмір посадового окладу склав 4 652,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,68 (4652/2765). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 740,21 грн (440,60х1,68), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 168, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 124 355,28 грн (740,21х168).

З 01.01.2017 по 31.12.2017 розмір посадового окладу склав 5 000,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,07 (5000/4652). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 792,02 грн (740,21х1,07), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 248, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 196 420,96 грн (792,02х248).

З 01.01.2018 по 31.12.2018 розмір посадового окладу склав 6 700,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,34 (6700/5000). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 1 061,31 грн (792,02х1,34), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 250, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 265 327,50 грн (1061,31х250).

З 01.01.2019 по 31.12.2019 розмір посадового окладу склав 7 190,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,07 (7190/6700). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 1 135,60 грн (1061,31х1,07), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 250, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 283 900,00 грн (1135,60х250).

З 01.01.2020 по 12.05.2020 розмір посадового окладу склав 7 800,00 грн. Коефіцієнт підвищення 1,08 (7800/7190). Відтак, середній розмір заробітної плати, скоригований на коефіцієнт підвищення склав 1 226,45 грн (1135х1,08), тому за вказаний період з урахуванням кількості робочих днів, яка становить 88, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 107 927,60 грн (1226,45х88).

Таким чином, загальна сума втраченого позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 по 12.05.2020 із застосуванням коефіцієнту підвищення передбаченого приписами пункту 10 Порядку №100, становить 1 120 861,98 грн (15861,60+80365,44+46703,60+124355,28+196420,96+265327,50+283900+107927,60).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів 250 000,00 грн моральної шкоди, то така вимога належить до задоволення частково з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З цією нормою кореспондуються приписи статті 1173 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), відповідно до яких, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач просить суд відшкодувати завдану йому моральну шкоду. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вказана норма не містить вказівки, порушення яких саме прав тягне за собою відшкодування моральної шкоди. Відтак, порушення будь-якого права особи може мати наслідком завдання моральної шкоди і, відповідно, є підставою для позовної вимоги про її відшкодування.

За своєю природою інститут відшкодування моральної шкоди є приватно-правовим, оскільки стосується безпосередньо особистих прав людини. Однак, виходячи з приватно-правового характеру суб`єктивного цивільного права потерпілої особи на використання зазначеного способу цивільно-правового захисту, очевидно, що таке право може виникнути також у зв`язку з порушенням прав особи в публічно-правових відносинах, що і знайшло своє відображення в приписах статті 56 Конституції України.

У публічно-правових відносинах моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою суб`єкта владних повноважень або його посадових осіб.

Виходячи із загальних засад доказування, позивач повинен довести, що йому заподіяно шкоду і визначити її розмір. Це означає, що позивач повинен зазначити, які саме виникли обставини, що спричинили страждання чи приниження честі, гідності, яку саме шкоду вони спричинили і який її розмір.

Позивач обґрунтовує необхідність стягнення моральної шкоди тим, що протиправне звільнення його з роботи позбавило його нормальних соціальних зв`язків та змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивач був позбавлений як засобів для власного існування та осіб, які перебували на його утриманні (єдине джерело доходів заробітна плата), так і можливості працевлаштування за його фахом, знаннями та професійним досвідом. Вказані обставини, обумовили глибоку душевну кризу та підірвали віру в майбутнє, що негативним чином відобразилось на житті позивача та його сім`ї.

Наведені обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідками.

На переконання суду, встановлені обставини, як то необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, втрата засобів до існування, а також душевні страждання викликані звільненням з роботи, очевидно перебувають в певному зв`язку із фактом протиправного звільнення позивача з роботи, та очевидно призвели до моральних страждань та переживань, що охоплюється поняттям моральної шкоди.

Крім того, суд вважає, що будь-яке порушення прав фізичної особи неодмінно заподіює шкоду.

У даній справі рішеннями судів, що набрали законної сили встановлено протиправну поведінку суб`єктів владних повноважень щодо позивача.

Оскільки підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є протиправна поведінка (дії чи бездіяльність), то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. Моральна шкода, як правило, супроводжує будь-яке порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу.

При оцінці обґрунтованості вимог особи про відшкодування моральної шкоди належить керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин справи форм моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності обставини, що свідчать про наявність та характер завданих особі немайнових втрат

Зважаючи на встановлені обставини, зміст та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в даному випадку факт заподіяння моральної шкоди не вимагає окремого доказування.

Щодо розміру моральної шкоди, який належить відшкодувати позивачу суд виходить з наступного.

Суд враховує, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром відшкодування завданої моральної шкоди є 100 000,00 грн, що підлягає стягненню на користь позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема, питання стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу суд виходить з такого.

При первинному розгляді справи позивач просив суд стягнути на його користь 25 000,00 грн витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат позивачем подано до суду копії договору від 21.11.2014 №2/1-21/11/2014 про надання правової допомоги, додатку до договору №2/1-21/11/2014 та квитанцій від 21.11.2014 №21/1-21/11/2014 та №2/1-21/11/2014 про сплату адвокату Сафульку С. Ф. коштів в загальній сумі 25 000,00 грн на оплату правової допомоги.

Згідно з наданого адвокатом опису робіт, останнім було надано послуг на загальну суму 25 000,00 грн, що включає: 10.11.2014-20.11.2014 - з`ясування фактичних обставин, формування правової позиції, укладення договору про надання правової допомоги. Вивчення матеріалів справи в суді. Підготовка адвокатських запитів про надання копій документів і інформації. Вивчення нормативної бази, яка стосується люстрації, вивчення і аналіз судової практики, яка сформувалася з правових питань люстрації. Підготовка позовної заяви (20 год.); 28.11.2014 участь у судовому засіданні (30 хв.); 06.12.2014 підготовка клопотання про витребування доказів (1 год.); 08.12.2014 підготовка клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (30 хв.); 08.12.2014 підготовка клопотання про звернення до Верховного Суду України для внесення подання у Конституційний Суд України щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» (4 год.); 09.12.2014 участь у судовому засіданні (30 хв.); 12.12.2014 підготовка клопотання про відкладення розгляду справи (15 хв.); 19.12.2014 підготовка додаткових пояснень до клопотання про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про очищення влади» та зупинення провадження у справі (3 год.); 22.12.2014 участь у судовому засіданні (30 хв.); 06.02.2015 підготовка заяви (повідомлення про тривання обставин, які слугували підставою для зупинення провадження у справі) (1 год.); 10.02.2015 підготовка клопотання про поновлення провадження у справі (1 год.); 19.02.2015 участь у судовому засіданні (1 год.); 18.02.2015 підготовка уточнення до клопотання про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про очищення влади» та зупинення провадження у справі (2 год.); 18.02.2015 підготовка заяви про розгляд справи за відсутності позивача (30 хв.); 19.02.2015 участь у судовому засіданні (30 хв.); 13.12.2019 підготовка клопотання про поновлення провадження у справі (3 год.); 26.12.2019 підготовка запиту у Волинську митницю Держмитслужби (30 хв.); 26.12.2019 підготовка запиту в ДМС України (30 хв.); 10.01.2020 підготовка клопотання про поновлення провадження у справі зі стадії підготовчого провадження (2 год.); 13.01.2020 підготовка клопотання про заміну відповідачів (2 год.); 13.01.2020 підготовка клопотання про долучення судового рішення (1 год.); 15.01.2020 підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит (1 год.); 16.01.2020 підготовка клопотання про відкладення розгляду справи (30 хв.); 17.01.2020 участь у судовому засіданні (1 год.); 24.01.2020 підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит (30 хв.); 24.01.2020 підготовка клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди (2 год.); 24.01.2020 підготовка заяви з поясненням з приводу рішення ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» (3 год.); 24.01.2020 підготовка клопотання про долучення судових рішень (1 год.); 29.01.2020 участь у судовому засіданні (30 хв.); 18.02.2020 підготовка клопотання про заміну відповідачів (2 год.); 18.02.2020 підготовка клопотання про уточнення позовних вимог (2 год.); 21.02.2020 підготовка запиту у Волинську митницю Держмитслужби (30 хв.); 21.02.2020 участь у судовому засіданні (30 хв.); 12.03.2020 участь у судовому засіданні (30 хв.); 16.03.2020 підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Ознайомлення з матеріалами справи (3 год.); 01.04.2020 підготовка клопотання про відкладення розгляду справи (30 хв.); 02.04.2020 участь у судовому засіданні (30 хв.); 13.04.2020 участь у судовому засіданні (30 хв.); 24.04.2020 підготовка запиту у Волинську митницю Держмитслужби (30 хв.); 12.05.2020 участь у судовому засіданні (2 год.). Загалом 67 год. 15 хв.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у даній справі стягнуто: з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн; з Державної митної служби України 4 000,00 грн; з Державної фіскальної служби України 4 000,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 залишено без змін.

Постановою ВС від 20.09.20202 у даній справі додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 скасовано. Справу щодо позовних вимог про стягнення судових витрат направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді позивачем заявлено вимогу про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем подано до суду копію договору №1/05-10/2022 про надання правової допомоги від 05.10.2022, укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатами Сафульком С.Ф. та Полетилом П.С.

Згідно пункту 1.1 вказаного договору, за цим договором адвокати надають клієнту правову допомогу у супроводі справи №803/2375/14 у Волинському окружному адміністративному суді під час нового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Державної фіскальної служби України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надання адвокатами правової допомоги і фактичні витрати адвокатів, понесені ними у зв`язку із виконанням цього договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за надану адвокатами правову допомогу по справі, клієнт сплачує гонорар в розмірі 10 000,00 грн 15.11.2022.

На підтвердження фактичної сплати гонорару позивачем надано копії квитанцій від 15.11.2022 №1 про сплату ОСОБА_1 кожному з адвокатів по 5 000,00 грн за надання правової допомоги згідно Договору №1/05-10/2022 від 05.10.2022.

Також судом досліджено документи подані позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу при першому розгляді справи.

Так, договір №2/1-21/11/2014 про надання послуг в сфері права від 21.11.2014 укладений між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатами Сафульком С.Ф. та Красуном В.В. (виконавці).

Згідно пункту 1.1 договору виконавці забов`язуються надати послуги в сфері права, які полягають у здійсненні правового супроводу та представництво законних інтересів замовника під час розгляду у Волинському окружному адміністративному суді справи за позовом ОСОБА_1 до Міндоходів України, Ягодинської митниці Міндоходів, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за надані виконавцями послуги в сфері права замовник сплачує плату в розмірі, що визначається в додатку до договору.

Пунктом 1 Додатку від 21.11.2014 до договору №2/1-21/11/2014 від 21.11.2014 визначено, що за надані виконавцями послуги в сфері права замовник сплачує виконавцям плату в розмірі 25 000,00 грн.

Згідно квитанцій від 21.11.2014 №21/1-21/11/2014 та №2/1-21/11/2014 ОСОБА_1 сплачено адвокатам Сафульку С. Ф., Красуну В.В. кошти в загальній сумі 25000, 00 грн. на оплату правової допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

З наявних в матеріалах справи доказів про понесені позивачем витрати на правову допомогу вбачається, що розмір гонорару адвокатів у даній справі встановлений договорами у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

Надані документи дають змогу ідентифікувати їх належність до даної справи, оформлені у встановленому законом порядку та не містять дефектів як форми так і змісту.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті та обсягу виконаних послуг у співвідношенні до складності справи та обсягу матеріалів справи, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування в загальному розмірі 35 000,00 грн є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача.

Таким чином, розглянувши справи суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 120 861 (один мільйон сто двадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 98 копійок; моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень; судових витрат у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Щодо визначення органу, з якого вказані кошти підлягають стягненню суд виходить з такого.

Предметом судового дослідження під час нового розгляду даної справи є відновлення порушених прав позивача як працівника.

Як було встановлено судом, Наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.05.2013 №276-о, позивач будучи майором податкової міліції та перебуваючи в розпорядженні Міністерства доходів і зборів України, призначений виконуючим обов`язки начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Волинській області, а наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.01.2014№179-о позивач призначений на посаду заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2159-о підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів звільнено з посади та з податкової міліції.

Позивач знаходячись на службі в податкових органах (податковій міліції) на момент звільнення займав посаду в митному органі (Ягодинська митниця Міндоходів).

Таким чином, органом, який виніс протиправний наказ про звільнення позивача є Міністерство доходів і зборів України, яке на момент виникнення спірних правовідносин та відповідно до існуючої тоді системи органів державної влади об`єднувало в своїй компетенції систему митних та податкових органів.

З наведеного вбачається, що органом який активною протиправною поведінкою допустив порушення прав позивача є Міністерство доходів і зборів України, як центральний орган державної влади.

При цьому, суд звертає увагу, що позивача було звільнено безпосередньо з посади, яку він займав в митному органі (Ягодинська митниця Міндоходів). Ця обставина, на переконання суду, має ключове значення для визначення суб`єкта стягнення належних позивачу коштів.

В подальшому Міністерство доходів і зборів України було реорганізовано в Державну фіскальну службу України. Вказаний орган зберіг компетенцію центрального органу державної влади щодо системи митних та податкових органів.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України 18.12.2018 №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Серед іншого в постанові вказано, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

ЄДР не містить даних щодо правонаступників Міністерства доходів і зборів України і Державної фіскальної службу України.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 затверджено Положення про Державну митну службу України. Відповідно пункту 1 цього Положення, Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. Держмитслужба реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 затверджено Положення про Державну Податкову службу України. Відповідно пункту 1 цього Положення, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Наведене свідчить про втрату Державною фіскальною службою України адміністративної компетенції в митній та податковій сферах, хоча формально вказаний орган державної влади на сьогодні не ліквідовано.

Таким чином, слід дійти висновку, що із утворенням Державної податкової служби України та Державної митної служби України перервалось формальна (юридична) тяглість передачі повноважень та компетенції в митній та податковій сферах від одного органу державної влади до іншого (новоствореного).

Водночас, суд переконаний, що особа, права якої було порушено суб`єктом владних повноважень, не може бути заручником реорганізаційних дій держави направлених на організацію системи державних органів в країні, наслідком яких є зміна, створення та/або припинення державних органів, що в той чи інший спосіб перебирають на себе компетенції та повноваження у відповідних сферах управлінської та адміністративної діяльності.

В постанові від 20.09.2022 Верховний суд вказує наступне.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, зокрема щодо фактичного місця проходження позивачем публічної служби в митному органі та змін в організації системи держаних органів, внаслідок яких відбувався перехід та повне або часткове припинення компетенції органів публічної адміністрації, до сфери управління яких належали митні органи, суд дійшов висновку, що органом державної влади, який компетентний відновити права позивача є Державна митна служба України.

Відтак, саме з Державної митної служби України належить стягнути на користь ОСОБА_1 належні йому згідно цього рішення кошти.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г, ідентифікаційний код юридичної особи 43115923) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 120 861 (один мільйон сто двадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 98 копійок

Стягнути з Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г, ідентифікаційний код юридичної особи 43115923) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 11Г, ідентифікаційний код юридичної особи 43115923) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7 402 (сім тисяч чотириста дві) гривні 08 копійок, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7 402 (сім тисяч чотириста дві) гривні 08 копійок, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2023 року.