Справа № 280/1666/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2023 року м. Дніпросправа № 280/1666/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року (суддя Чернова Ж.М., повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року) в справі № 290/1666/22 за позовом ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (далі МСЕК) про визнання протиправним та скасування рішення, оформлене актом огляду МСЕК від 04 серпня 2021 року № 181, зобов`язання встановити інвалідність у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини безстроково.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року в задоволенні позов відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухвалити нове про задоволення позову. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, адже суб`єкт владних повноважень має діяти виключно на підставі вимог законодавства, а якщо у суб`єкта владних повноважень є право діяти на власний розсуд, то суд мав зобов`язати вирішити питання з урахуванням висновків суду.

Судом першої інстанції не враховано стан здоров`я позивача, те, що в нього наявні стійкі функціональні порушення в організмі. Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права п. 3.4 розділу ІІІ Інструкції № 561, не враховано наявність у позивача захворювань, які дають підстави для встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що процедура проведення МСЕК дотримана відповідачем.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 06 серпня 2019 року позивач є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 березня 2021 року №12/680 позивач в період з 23 квітня 2019 року по 22 березня 2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області, н.п. Новотроїцьке.

Госпітальною військово-лікарською комісією Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України 18 березня 2021 року проведено огляд позивача.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №180/130 від 18 березня 2021 року діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Гемангіома великих розмірів правої частки печінки, ДОА лівого кульшового суглоба I ст. Залишкові явища після операції (11.09.20р.); лапароскопічна кістектомія правої нирки у вигляді вогнищевого нефросклерозу без порушення видільної функції правої нирки. Кіста лівої нирки без порушення функції. Поодинока ліпома задньої поверхні шиї, що не ускладнює носіння військової форми одягу. Ізольований міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз грудного, поперекового відділу хребта без порушення функції. Хронічна вертеброгенна торакалгія та люмбалгія в стадії нестійкої ремісії. Стеноз черевного стовбура аорти без клінічних проявів. Хронічний гастродуоденіт, ремісія. Дивертикулярна хвороба товстої кишки, неускладнена, в ст. ремісії. Часткова вторинна адентiя верхньої та нижньої щелепи. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Атеросклероз аорти. Стеноз черевного стовбура аорти без клінічних проявів. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.

Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю. На підставі ст.10-б, 61-в графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби: обмежено придатний до військової служби.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 22 березня 2021 року №158-ОС позивача, звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 19 лютого 2021 року №8-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час огляду 22 червня 2021 року комісією Обласної МСЕК №3 встановлено, що переконливих медичних показань для встановлення групи інвалідності недостатньо. З попереднім рішенням про встановлення 25% втрати працездатностi позивач не згоден.

Для прийняття остаточного експертного рiшення медико-експертна справа хворого направлена до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

З 07 липня 2021 року по 15 липня 2021 року позивач проходив обстеження у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

Згідно з консультативним висновком №3022 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико соціальних проблем інвалідності МОЗ України» наявна патологія у хворого та підтверджена у клініці інституту призвела до незначних порушень шлунково-кишкового тракту, процесів травлення без занепаду харчування (IMT-28) на теперішній час. Встановлені ступені функціональних порушень: здатність до виконання трудової діяльності - 0-І ст.; здатність до самообслуговування - 0 ст.; здатність до пересування - 0 ст.; здатність до орієнтації - 0 ст.; здатність до контролю своєї поведінки - 0 ст.; здатність до спілкування - 0 ст.; здатність до навчання - 0 ст.

За результатами обстеження позивача Обласною МСЕК №3 прийнято рішення вiд 04 серпня 2021 року про не встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 та встановлення 25% ступеня втрати професійної працездатності внаслідок захворювань, так, пов`язаних iз захистом Батьківщини, згідно зі свідоцтвом про хворобу №180/130 від 18 березня 2021 року.

Обласною МСЕК №3 позивачу видано довідку про не визнання інвалідом.

В порядку адміністративного оскарження рішення Обласної МСЕК №3 до Центральної МСЕК МОЗ України позивачем не оскаржувалось.

Встановивши, що відповідачем дотримано процедуру проведення медико-соціальної експертизи, а вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, які суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки, рішення Обласної МСЕК №3 про невизнання позивача інвалідом прийнято відповідно до процедури, встановленої Інструкцією №561, Положенням про МСЕК та Положенням №1317, тобто на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та є правомірним, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 23 квітня 2019 року по 22 березня 2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області (населений пункт Новотроїцьке).

Позивач має статус учасника бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 06 серпня 2019 року.

У свідоцтві про хворобу №180/130 від 18 березня 2021 року зазначено такий діагноз позивача: Гемангіома великих розмірів правої частки печінки, ДОА лівого кульшового суглоба I ст. Залишкові явища після операції (11.09.20р.); лапароскопічна кістектомія правої нирки у вигляді вогнищевого нефросклерозу без порушення видільної функції правої нирки. Кіста лівої нирки без порушення функції. Поодинока ліпома задньої поверхні шиї, що не ускладнює носіння військової форми одягу. Ізольований міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз грудного, поперекового відділу хребта без порушення функції. Хронічна вертеброгенна торакалгія та люмбалгія в стадії нестійкої ремісії. Стеноз черевного стовбура аорти без клінічних проявів. Хронічний гастродуоденіт, ремісія. Дивертикулярна хвороба товстої кишки, неускладнена, в ст. ремісії. Часткова вторинна адентiя верхньої та нижньої щелепи. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

Атеросклероз аорти. Стеноз черевного стовбура аорти без клінічних проявів. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до постанови ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 ) від 22 березня 2021 року №158-ОС ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 19 лютого 2021 року №8-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час огляду 22 червня 2021 року комісією Обласної МСЕК №3 встановлено, що переконливих медичних показань для встановлення групи інвалідності недостатньо. Для прийняття остаточного експертного рiшення медико-експертна справа хворого направлена до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

Згідно з консультативним висновком №3022 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико соціальних проблем інвалідності МОЗ України» наявна патологія у хворого та підтверджена у клініці інституту призвела до незначних порушень шлунково-кишкового тракту, процесів травлення без занепаду харчування (IMT-28) на теперішній час. Встановлені ступені функціональних порушень: здатність до виконання трудової діяльності - 0-І ст.; здатність до самообслуговування - 0 ст.; здатність до пересування - 0 ст.; здатність до орієнтації - 0 ст.; здатність до контролю своєї поведінки - 0 ст.; здатність до спілкування - 0 ст.; здатність до навчання - 0 ст.

Рішенням обласної МСЕК №3 вiд 04 серпня 2021 року група інвалідності ОСОБА_1 не встановлена, проте встановлено 25% ступеня втрати професійної працездатності внаслідок захворювань, так, пов`язаних iз захистом Батьківщини, згідно зі свідоцтвом про хворобу №180/130 від 18 березня 2021 року.

Спірним в цій справі є питання правомірності рішення МСЕК.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ), який також гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (частина друга статті 3 Закону № 875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2961-IV, медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Частиною восьмою статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕ) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Порядок) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317

За змістом пункту 3 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (пункт 4 Положення про МСЕ).

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕ міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

Пунктом 12 Положення про МСЕ передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Згідно з пунктом 17 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 19 Положення про МСЕ комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 20 Положення про МСЕ передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 (далі Інструкції № 561).

Пунктом 1.4 Інструкції № 561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції № 561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (Порядком).

Як визначено пунктом 25 Порядку, рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 26 Порядку особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

За змістом пункту 27 Порядку підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

В пункті 3.4 розділу ІІІ Інструкції №561 зазначений перелік захворювань, за наявності яких встановлюється ІІІ група інвалідності.

Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 280/4820/19 вказав, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, а отже, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

Відповідачем оскаржене позивачем рішення прийнято із дотримання процедури, встановленої приведеними вище нормативно-правовими актами, після повного медичного обстеження позивача, проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії, що підтверджено актом №181 огляду МСЕК від 04 серпня 2021 року, акт МСЕК містить дані об`єктивного обстеження лікарів та обґрунтування відсутності підстав для визнання позивача особою з інвалідністю.

Враховуючи, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки, суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішення питань стану здоров`я, визначення ступеня обмеження життєдіяльності та встановлення групи інвалідності може бути предметом розгляду в адміністративному суді лише з огляду на дотримання передбаченої процедури вирішення вказаних питань, тоді як по суті питання про стан здоров`я особи та наявність чи відсутність у нього нестійких, оборотних змін та порушень функцій організму може бути предметом розгляду спеціалізованих медичних закладів та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань.

Доводи апелянта спростовуються приведеними вище висновками суду, які, зокрема, ґрунтуються на правових висновках Верховного Суду, які враховані судом на виконання частини п`ятої статті 242 КАС України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року в справі № 290/1666/22 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року в справі № 290/1666/22 за позовом ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 лютого 2023 року та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко