Справа № 420/17398/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17398/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії (бездіяльність) та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ), яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримувала під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , яку вона отримувала під час проходження військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 грошову допомоги на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час проходження військової служби за період з 2016 по 2018 рік. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона проходила військову службу з 07.04.2016 по 08.04.2019 у ВЧ НОМЕР_1 . Під час нарахування та виплати позивачу Військовою частиною допомоги на оздоровлення, останнім помилково не включено до грошового забезпечення, з якого обраховувалась допомога, розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, виплата якої проводилась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період 2016-2018 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку вона отримувала під час проходження військової служби у період 2016-2018 роки, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що допомога на оздоровлення виплачена позивачу у відповідності до приписів чинного законодавства, а тому підстави для її перерахунку відсутні. Крім того, апелянт наголосив, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом та не подала клопотання про поновлення строку звернення, у зв`язку із чим, позовна заява повинна бути залишена без розгляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 07.04.2016 по 08.04.2019, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 від 15.07.2015 (а.с.9-10).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №10/3924 від 17.12.2021 ОСОБА_1 у період з квітня 2016 року до лютого 2018 року отримувала щомісячну додаткову грошову винагороду (а.с.35).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №10/3926 від 17.12.2021 позивачу у 2016-2019 роках нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення, яка розраховувалась виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань/надбавки за особливості проходження військової служби та премії (а.с.34).

18 серпня 2021 року позивачем подано до Військової частини НОМЕР_1 заяву, в якій вона просила, зокрема, нарахувати та виплатити неотримані кошти, які входили до складу грошової допомоги для оздоровлення з включенням до складу останньої щомісячної додаткової грошової винагороди, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, діючої на час виплати за період з 2014 року по 2018 рік. Відповідь на свою заяву позивачем не отримано.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення їй перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 2016 по 2018 рік, позивач звернулася до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода, визначена постановою № 889, відповідає ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер і повинна включатись до грошового забезпечення з якого, зокрема, обраховується грошового допомога на оздоровлення.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, що встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За змістом ст.1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Крім того, нормами ч.1 ст.9-1 Закону № 2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 ст.10-1 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з довідки про виплату грошової допомоги на оздоровлення за період 2016 - 2019 роки, позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення, яка розраховувалась виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань/надбавки за особливості проходження військової служби та премії. У довідці зазначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не враховується до грошового забезпечення, з якого визначається грошова допомога на оздоровлення (а.с.34).

З наведеного вище вбачається, що позивачу при обчисленні допомоги на оздоровлення не включено щомісячну грошову винагороду.

Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, установлено щомісячну додаткову винагороду військовослужбовцям ЗСУ з 01 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Велика Палата Верховного Суду у справі №522/2738/17 та в постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17 дійшла висновків про те, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постановою №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям ЗСУ - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, яка не підпадає під визначення разових виплат, а тому повинна була бути включена до суми, з якої обраховується матеріальна допомога на оздоровлення.

Однак позивачу за період 2016-2018 роки виплачено матеріальну допомогу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої цією постановою, яка виплачувалася щомісячно.

Судова колегія наголошує, що Законом №2011-ХІІ визначено, що розмір, порядок та умови виплати грошового забезпечення встановлюються підзаконними нормативно-правовими актами.

Посилання апелянта на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №550 від 24.10.2016, відповідно до якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, судова колегія не приймає до уваги, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не звужують поняття грошового забезпечення, встановленого Законом №2011-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 420/5512/19 від 19 травня 2022 року.

Щодо доводів апелянта в частині пропуску строків звернення до суду з позовом, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки вважає, що роботодавець здійснив нарахування та виплату матеріальної допомоги без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка є виплатою, що здійснюється без обмеження будь-яким строком, оскільки така є складовою грошового забезпечення, на які працівник має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому, у відповідності до ст.233 КЗпП України, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин, строки, вказані відповідачем, не застосовуються.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача перерахунку та виплати грошову допомогу на оздоровлення ОСОБА_1 за 2016-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 27 вересня 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко