Справа № 420/11917/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11917/22
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 09 листопада 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 повного розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка встановлена згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи до 5 травня за 2022 рік, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, в зв`язку з її виплатою у меншому розмірі, нiж передбаченому частиною 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р.;.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є інвалідом внаслідок війни 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем у 2022 році протиправно на підставі Постанови №540 «Про Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», виплачено позивачу таку допомогу у меншому розмірі, а саме - 3906,00грн., що не відповідає приписам ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 повного розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка встановлена згідно ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік у розмiрi восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язано здійснити відповідні нарахування та виплату.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своєї скарги відповідач у справі зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено розміри зокрема особам з інвалідністю внаслідок війни інвалідам ІІ групи у розмірі 3906,00грн. Саме у такому розмірі й було виплачено позивачу відповідну допомогу у 2022р. Посилаючись на правові висновки в аналогічних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного суду від 01.12.2022 у справі №580/2869/22, скаржник наголошує, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540. Окремо, апелянта також вказує про те, що не є належним відповідачем у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видана 12.02.2014 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

У 2022 році позивачу нараховано та виплачено 3906,00 грн. як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи до 05 травня 2022 року.

Позивач вважає, що розмір такої допомоги мав складати 15472,00 грн.

08.08.2022 позивачем до відповідача подано заяву про перерахунок та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у повному обсязі, у відповідь на яку отримав листа від 23.08.2022 року №13545-11281/Г-02/8-1500/22, в якому з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 зазначено, що оскільки особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших міст примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання трудового каліцтва та з інших причин визначена доплата в сумі 3906,00 грн, тому зазначена сума зарахована на поточний рахунок позивача разом із пенсією червень 2022 року.

Таким чином, вказано відповідачем, разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік була призначена та виплачена відповідно до чинного законодавства.

Не погодившись із сумою нарахованої та виплаченої допомоги до 5 травня у 2022 році, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції проаналізувавши приписи ст.ст.24, 46, 64, 92 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що належна Позивачу до 5 травня за 2022 рік грошова допомога з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 має бути виплачена у розмірі, визначеному саме Законом, а не підзаконним актом Уряду України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлено у ст. 13 Закону № 3551-XII).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: ... інвалідам ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

У подальшому, як вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, до наведеної вище норми у різні періоди ( зокрема згідно пп."б" п. 1 п.20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року (набрав чинності 01 січня 2008 року)), а також Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01 січня 2015 року), було внесено зміни, з урахуванням яких, щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28 грудня 2007 року.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має застосовуватись у такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Водночас, слід зауважити, що Кабінет Міністрів України на виконання абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України прийняв постанову від 07.05.2022 №540 (далі - Постанова №540) «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затвердив Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - Порядок №540)

Вказаним Порядком визначено, що виплата грошової допомоги здійснюється у розмірах згідно з додатком, яким в свою чергу передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах:

- особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: ... II групи -3906 гривень.

Отже, розмір разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни - інвалідам ІІ групи, визначений Постановою №540, є меншим, аніж встановлено ч.5 ст.15 Закону №3551-ХІІ у редакції Закону №367-XIV від 25.12.1998.

Саме у такому розмірі - 3906,00 грн. позивачу виплачена допомога до 5 травня у 2022 році.

В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги, виходячи зі встановлених обставин цієї справи, колегія суддів враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, строк воєнного стану в Україні продовжувався відповідними Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), від 18.04.2022 № 2593/2022 (затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Також, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023р. №58/2023, затвердженого Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Отже, наразі, воєнний стан в Україні триває.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

В силу приписів ч.ч. 1, 20 Закону №389-VІІІ правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Частиною першою статті 64 Основного Закону України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно вимог закріплених у ч.2 ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правовідносини щодо соціального захисту громадян регулюються статтею 46 Конституції України, яка у наведених вище положеннях частини другої ст. 64 Основного Закону відсутня.

З наведеного слідує висновок, що в умовах воєнного стану законодавець на конституційному рівні допустив можливість обмеження соціальних прав громадян, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі залишив поза увагою.

Абзацом третім підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Відтак, враховуючи положення статті 64 Конституції України, частини другої статті 20 Закону № 389-VІІІ, частини сьомої статті 20 та абз. 3 пп. 2 п. 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, колегія суддів приходить до переконання, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого Постановою № 540.

Крім того, право встановлювати тимчасові обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на введення воєнного стану в Україні та загальновідомі обставини значного дефіциту Державного бюджету України і переорієнтування спрямованості основного масиву бюджетних асигнувань на забезпечення ефективного покриття потреб Сил Оборони України, судова колегія приходить до висновку, що у межах чинного правового регулювання та стану суспільних відносин виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році у розмірі, визначеному прийнятим на виконання Бюджетного кодексу України підзаконним актом, є правомірною.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції позов ОСОБА_1 було задоволено необґрунтовано, оскільки виходячи з обставин цієї справи у взаємозв`язку з приведеними законодавчими приписами, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові 01.12.2022р. у справі № 580/2869/22.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вирішуючи дану справу, помилково врахував усталену судову практики адміністративних судів щодо такої категорії спорів стосовно допомоги за 2020 та 2021 роки та рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, та не звернув належної уваги на те, що після прийняття вказаних судових актів відбулася зміна законодавства у частині врегулювання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, а також суттєво змінилися обставини - Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на час вирішення спору.

З аналогічних підстав, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20, на які у своєму рішенні послався суд першої інстанції.

Водночас, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції при розгляді цієї справи підстав для здійснення заміни відповідача - ГУ ПФУ в Одеській області на належного - місцевий орган соціального захисту населення за місцем проживання отримувача, позаяк саме Відповідач здійснював виплату спірних сум у 2022 році позивачу ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, та спростовують висновок суду першої інстанції зроблений за результатом розгляду справи по суті.

Зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для виплати у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому саме Законом та без урахування положень БК України і Постанови № 540, судова колегія приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі №420/11917/22 скасувати.

Ухвалити у справі №420/11917/22 нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.