Справа № 480/2454/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 480/2454/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2022, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/2454/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.07.2020 року № 4422, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2, яка викладена в листі від 16.04.2021 року № 2355-2181/К-02/8-1800/21;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2, яка викладена в листі від 23.12.2021 року № 10653-12325/К-02/8-1800/21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2, з 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), зарахувавши в пільговий стаж для призначення пенсії період роботи з 04.08.1983 року по 18.01.1989 року на посаді радіотехніка зайнятого на установках УКВ та УВЧ у Другому Красноярському об`єднаному авіазагоні, в подальшому реорганізованому у Авіакомпанію «Красноярські авіалінії», ВАТ «Авіакомпанія «Красноярські авіалінії», пільговий стаж роботи 5 років, 4 місяці, 28 днів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.07.2020 року № 4422, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено із помилковим застосуванням норм матеріального права, зауважує про невідповідність висновків обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до відомостей, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_2 , з 04.08.1983 р. По 31.12.1988 працювала на посаді радіотехника зайнятого на установках УКВ та УВЧ у Другому Красноярському об`єднаному авіазагоні, в подальшому реорганізованому у Авіакомпанію Красноярські авіалінії, ВАТ Авіакомпанія Красноярські авіалінії, які припинили діяльність без зазначення правонаступника.

Судом встановлено, що у зв`язку з неможливістю отримати уточнюючу довідку про підтвердження зазначеного наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, так як підприємство на якому позивачка працювала було ліквідовано без правонаступника, позивачка зверталась із заявами до Комісії з питань підтвердження періодів роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області.

Так, рішенням зазначеної комісії від 07.11.2017 року підтверджено стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 за період з 04.08.1983 року по 31.12.1987 року.

Згідно з рішенням Комісії з питань підтвердження періодів роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області № 6 від 18.12.2018 року підтверджено стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 з 01.01.1988 по 31.12.1988.

В вищезазначеному рішенні вказано, що посада робітників та інженерно технічних-робітників , зайнятих на установках УКВ та УВЧ передбачені Списком №2, розділом XXXII Загальні професії.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 , неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З матеріалів справи вбачається, що Рішеннями від 04.01.2019,12.08.2019 та 24.07.2020 року №4422 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами) на пільгових умовах, як працівнику зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці по Списку №2, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 10 років (наявний 5 років 4 місяці 28 днів).

Також, листами від 16.04.2021 №2355-2181/К-02/8-1800/21 та від 23.12.2021 №10653-12325/К-02/8-1800/21 позивачу роз`яснено відсутність права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та право на пенсію при досягненні віку 58 років.

Позивач не погоджуючись з такою відмовою відповідача в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх часткової необгрунтованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, проте з інших підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 р. таким законом є, насамперед Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-ІV (в подальшому - Закон №1058-ІV), який був прийнятий після Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788- XII (в подальшому - Закон №1788-ХІІ).

03.10.2017 р. Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Відповідно до ст. 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно із п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 р., збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно із п. 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційного Суду України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. у справі «Щокін проти України»).

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 р. у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 р. у справі 360/3611/20.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто розповсюдження даної постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення не містить зазначення періодів пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію за віком за списком №2, а також зазначення періодів, що не враховані до пільгового стажу та обґрунтування щодо їх не зарахування, що позбавляє суд можливості дослідити вказані обставини при розгляді справи.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.07.2020 року № 4422 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 80-85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії. Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі за текстом - Порядок №22-1).

Згідно з п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління. Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія «призначення пенсії» використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Судовим розглядом встановлено, що у спірних правовідносинах пенсійний орган не досліджував, не оцінював та не висловлював жодних суджень з приводу юридично значимих факторів обчислення розміру пенсії.

Як встановлено судом, підставою для відмови у призначенні пенсії був той факт, що у позивача відсутній пільговий стаж 10 років, що дає право на пенсію за віком по списку №2, однак оскаржуване рішення не містить зазначення періодів, що не враховані до пільгового стажу та обґрунтування щодо їх не зарахування, що позбавляє суд можливості дослідити вказані обставини при розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів пооджується з висновком суду першої інстанції,що для належного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справіv. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного та відповідно до ст. ст. 315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.202 р. з підстав і мотивів часткового задоволення позову, а саме: викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 по справі № 480/2454/22 - змінити з підстав і мотивів часткового задоволення позову ОСОБА_1 та викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк