Справа № 240/29007/22
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Житомир справа № 240/29007/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Національної поліції в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток: 2015 рік - 3 доби щорічної відпустки, 2016 рік - 11 діб додаткової відпустки за стаж служби в поліції, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

В обґрунтування позову вказано, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області при проведенні з ним розрахунку при звільненні не нарахувало та не виплатило компенсацію за невикористані календарні дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021 років. Вважає бездіяльність відповідача незаконною та такою, що порушує його конституційне право на соціальний захист.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Представником Головного управління Національної поліції в Житомирській області подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Питання порушення позивачем строків звернення до суду порушувалось судом на стадії прийняття до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі. Представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обгрунтування якої вказано, що позивач мобілізований 08.03.2022 і перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , в зв`язку з чим не мав можливості у встановлені законодавством терміни своєчасно вчинити дії щодо звернення до суду з даним позовом. Суд ознайомившись зі змістом заяви вважав, що строк звернення до суду пропущений позивачем з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Враховуючи вщевикладене, питання порушення позивачем строку звернення до суду повторно розглядатись не буде.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 від 18.03.2021 (видано повторно).

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 24.12.2021 №523 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції (за власним бажанням) з 31.12.2021.

12.09.2022 до відповідача спрямовано адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 по змісту якого, зокрема адвокат просив повідомити факти нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021.

Листом від 22.09.2022 відповідач повідомив, що за період проходження служби в поліції з 07.11.2015 по 31.12.2021 кількість діб невикористаних відпусток складає:

за 2015 рік - 3 доби не використані (пропорційно до відпрацьованого у році часу); 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2016 рік - (11 діб за стаж служби в поліції) оскільки використано 30 діб основної щорічної відпустки; 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2017 рік - 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2018 рік - 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2019 рік - 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2020 рік - 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій;

за 2021 рік - 14 діб - відпустка як учаснику бойових дій.

Одночасно листом від 22.09.2022 повідомлено представника позивача, що виплата компенсації за невикористані відпустки у минулих роках нормами спеціального законодавства не передбачена, а додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна продовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. Законодавством України, а саме ст.83 Кодексу законів про працю України, ст.24 Закону України "Про відпустки " не передбачено також і можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією. Враховуючи вищезазначене, ГУНП в Житомирській області немає правових підстав для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки неправомірною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Приписами частини 1 та 2 статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580) встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини 1 статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій з 2015 року згідно рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 29.12.2015.

За приписами статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Приписами частини другої статті 92 Закону №580 встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закон №580 поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Абзацом 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок №260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Суд звертає увагу, норми частини десятої ст.93 Закону №580 та абз.8 п.8 Розділу III Порядку №260 не визначають вид такої відпустки, а наводять загальне поняття невикористаної в році звільнення відпустки.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 94 Закон №580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закону №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Так, у випадку звільнення поліцейських з органів НП України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби в Національної поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним основну та додаткові відпустки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 30.04.2013 у справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11) вказав на необхідності дотримання принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 зазначив про те, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021 років.

Аналіз встановлених обставин справи та долучених до матеріалів справи доказів дозволяє суду зробити висновок, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено компенсацію за 3 доби основної відпустки, 11 діб за стаж служби в поліції та невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки.

З огляду на те, що відповідачем до суду не надано жодного належного доказу на спростування права позивача на отримання компенсації за невикористані дні відпусток або на підтвердження виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 3 доби основної відпустки, 11 діб за стаж служби в поліції та невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області (вул.Старий Бульвар,5/37, м.Житомир, 10008, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області за період 2015-2021 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 3 доби основної щорічної відпустки та 11 діб за стаж служби в поліції, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва