Справа № 580/4070/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4070/22 Суддя (судді) першої інстанції: C.О.Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови відповідача у зарахуванні позивачу до його стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби в Радянській армії з 06.05.1973 по 09.06.1975 (2 роки 01 місяць 4 дні); половину часу навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 09 днів); роботу на посаді слідчого РВВС МВС УРСР з 01.08.1983 по 20.06.1987 (3 роки 10 місяців 20 днів), що в сукупності з роботою на посаді судді 29 років 09 місяців 11 днів, становить 37 років 06 місяців 24 дні;

- зобов`язати відповідача врахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби в Радянській армії з 06.05.1973 по 09.06.1975 (2 роки 01 місяць 4 дні); половину часу навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 09 днів); роботу на посаді слідчого РВВС МВС УРСР з 01.08.1983 по 20.06.1987 (3 роки 10 місяців 20 днів), що в сукупності з роботою на посаді судді 29 років 09 місяців 11 днів, становить 37 років 06 місяців 24 дні;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 25 січня 2022 року №04-112/22 із урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не врахував до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби в Радянській армії, половину часу навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті та роботу на посаді слідчого РВВС МВС УРСР.

Зазначає, що відповідачем проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, однак вказаний перерахунок здійснено з врахуванням 68%, а не 84% грошового утримання судді, що суттєво порушує його права.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ПФУ в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує на те, що зарахувавши до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби в Радянській армії, половину часу навчання за денною формою та період роботи на посаді слідчого, суд першої інстанції застосував норму права, що втратила чинність.

Також апелянт зазначає, що оскільки позивач має стаж роботи на посаді судді 29 років 09 місяців 11 днів, підстави для перерахунку грошового утримання позивача як судді у відставці в розмірі 84% від заробітної плати працюючого судді відсутні.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 16 лютого 2023 року.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області. З 11 квітня 2017 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді.

Рішенням Головного управління ПФУ в Черкаській області від 29.01.2021 року №92 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 25.01.2022 №04-112/22 у розмірі 68% грошового утримання судді.

ОСОБА_1 25.07.2022 року звернувся до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою, в якій просив зарахувати до його суддівського стажу службу в Радянській армії з 06.05.1973 по 09.06.1975 (2 роки 01 місяць 4 дні); половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному Інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 09 днів), роботу на посаді слідчого РВВС МВС УРСР з 01.08.1983 по 20.06.1987 (3 роки 10 місяців 20 днів) та роботу на посаді судді протягом 29 років 09 місяців 11 днів, всього тривалістю 37 років 06 місяців 24 дні та провести перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 84% заробітної плати працюючого судді згідно наданої довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 25.01.2022 №04-112/22.

Листом від 23.08.2022 року №4583-4345/В-03/8-2300/22 відповідач повідомив, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №1402) не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді строкової військової служби, половини терміну навчання в юридичному вищому навчальному закладі, часу роботи на посаді слідчого. У листі зазначено, що стаж роботи позивача на посаді судді, для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29 років.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління ПФУ в Черкаській області, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи на посадах слідчих, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У свою чергу п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини ч. 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою статті 142 цього ж Закону.

Під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції врахував правову позицію щодо застосування вказаних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 683/600/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 426/12415/16-а.

Колегія суддів в цілому погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо зарахування до загального стажу роботи позивача на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді період проходження служби в Радянській армії, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та період роботи на посаді слідчого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 137 Закону України № 1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 580/492/21.

На час призначення позивача на посаду судді спірні правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої вказаної статті визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 29 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також його робота на посаді слідчого.

Згідно запису трудової книжки від 15.05.1972 вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді слідчого РВВС МВС УРСР (з 01.08.1983 по 20.06.1987) - 3 роки 10 місяців 20 днів.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 (чинної на час набуття Позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95 (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження служби в Радянській армії з 06.05.1973 по 09.06.1975 (2 роки 1 місяць 4 дні) та половину часу навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 09 днів).

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема періодів роботи на посаді слідчого, проходження служби в Радянській армії та половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи позивача на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду період проходження строкової військової служби, навчання в інституті, роботи на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Зокрема, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням наведених періодів до стажу роботи позивача на посаді судді, які мали бути враховані при його призначенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі статтею 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: проходження строкової військової служби в Радянській армії з 06.05.1973 по 09.06.1975 (2 роки 01 місяць 4 дні); половину часу навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 09 днів); роботу на посаді слідчого РВВС МВС УРСР з 01.08.1983 по 20.06.1987 (3 роки 10 місяців 20 днів) що в сукупності з роботою на посаді судді 29 років 09 місяців 11 днів, становить 37 років 06 місяців 24 дні, загальний стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 37 років 06 місяців 24 дні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача повинен складати 84%. Розрахунок: 50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 17*2 (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Черкаській області витрат на правничу допомогу, колегія суддів не дає оцінки, оскільки апелянтом у скарзі не викладено жодних доводів та заперечень щодо цієї вимоги.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко