Справа № 120/11043/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. Справа № 120/11043/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2022 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Куцяка Ф.Г., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення № 56 від 18.11.2022 в частині незарахування позивачу періоду роботи трактористом з 09.08.1998 по 14.02.2006 на агрофірмі "Колос" с. Баланівки, яка була реформована в ТОВ "Агрофірма "Баланівська" с. Баланівки Бершадського району Вінницької області, для зарахування до спеціального стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи позивача, який дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи трактористом на агрофірмі "Колос" с. Баланівки, яка була реформована в ТОВ "Агрофірма "Баланівська" с. Баланівки Бершадського району Вінницької області, з 09.08.1998 по 14.02.2006.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач в липні 2022 року вперше звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 статті 114 Закону № 1058-IV. Однак рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022 відмовлено в підтвердження періодів роботи позивача з 09.08.1998 по 14.02.2006 для зарахування до спеціального стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

09.11.2022 позивач повторно звернувся до відповідача з урахуванням висновків комісії. Однак листом № 0200-0204-8/93013 від 07.12.2022 відділ обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив позивача, що рішенням від 18.11.2022 № 56 йому відмовлено у призначенні пенсії. При цьому зі змісту листа вбачається, що пільговий стаж роботи позивача становить 12 років 11 місяців 8 днів при необхідному стажі 20 років. За доданими документами до страхового стажу позивача зараховані всі періоди. Відтак дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, 12.08.2027.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його неправомірним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 03.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України. Так, суд встановив, що до позовної заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору у визначених законом порядку та розмірі. У зв`язку з цим позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

06.01.2023 поштою від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою суду від 16.01.2023 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, у відповідача витребувано матеріали пенсійної справи позивача (в оригіналі або їх належним чином засвідчені копії) та належним чином засвідчену копію рішення № 56 від 18.11.2022.

27.01.2023 до суду надійшов відзив, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що позивач 09.11.2022 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Згідно з Порядком № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, які містять відомості про період роботи. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

Відповідач зауважує, що рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 09.08.1998 по 14.02.2006 з огляду на те, що архівними первинними документами не підтверджено роботу за пільговою професією. Відтак при прийнятті оскаржуваного рішення було прийнято до уваги зазначене рішення комісії, як індивідуального правового акту, що є одночасно і правозастосовчим актом. Відтак страховий стаж позивача склав 34 роки 1 місяць 5 днів, з яких пільговий стаж становить 12 років 11 місяців 8 днів.

Відповідач вважає відмову у призначенні позивачу пільгової пенсії правомірною та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.02.2023 на виконання вимог суду відповідач надав копії матеріалів пенсійної справи позивача та рішення № 56 від 18.11.2022.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені позивачем доводи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 09.08.1998 по теперішній час працював на посадах тракториста, що підтверджується записами в його трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 .

01.07.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про підтвердження стажу роботи, додавши ряд необхідних документів.

Рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022 про результати розгляду заяви комісія вирішила відмовити в підтвердженні періоду роботи з 09.08.1998 до 14.02.2006, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки архівними первинними документами не підтверджується робота позивача за пільговою професією. В рішенні зазначено, що до заяви заявником надані такі документи: трудову книжку, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, архівні довідки від 28.04.2022 № 354-356, відомості персоніфікованого обліку.

09.11.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були додані документи, серед яких: довідки про зміну назви організації №№1022,1023, Л/24/104066/24-30; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.93 № 637, за №№ Л/24/104064/24-30, 1021, 1012, 0200-1103-1/6831, 354; трудова книжка або документи про стаж № НОМЕР_2 та УКР № 2152065; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 355; довідка про зміну назви організації № 356.

Листом № 0200-0204-8/93013 від 07.12.2022 відділ обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив позивача про рішення від 18.11.2022 № 56 про відмову у призначенні пільгової пенсії.

Зі змісту рішення від 18.11.2022 № 56 вбачається, що пільговий стаж роботи позивача становить 12 років 11 місяців 8 днів при необхідному 20 років. За поданими документами до страхового стажу позивача зараховані всі періоди.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії від 18.11.2022 № 56 в частині незарахування періодів роботи з 09.08.1998 по 14.02.2006, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03.05.1996, що ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V та набрала чинності для України з 01.02.2007 (далі Хартія), кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до пункту "в" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Аналогічною за змістом є норма пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають чоловіки, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року не менше 29 років.

За приписами частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Так, порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7. Згідно з цими роз`ясненнями до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва.

Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за цією професією є виконання особою робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу, встановленого пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 18.11.2022 № 56 не вбачається, щоб спірний період роботи позивача з 09.08.1998 до 14.02.2006 не був зарахований до його стажу, оскільки в рішенні міститься запис "за доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди".

Разом з тим у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що при прийнятті вказаного рішення було взято до уваги рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , яким позивачу відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 09.08.1998 до 14.02.2006 з огляду на те, що архівними первинними документами не підтверджено роботу за пільговою професією.

Звідси випливає, що в основу оскаржуваного рішення відповідач поклав інше рішення пенсійного органу, а саме рішення № 6 від 21.07.2022, та зроблені у нього висновки. Відтак для вирішення спору між сторонами необхідним є надання судом правової оцінки цьому рішенню, незважаючи на те, що воно не охоплюється предметом заявленого адміністративного позову.

Так, підставою для прийняття рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022 слугували наступні обставини:

- згідно записів в другій, українській, частині трудової книжки колгоспника, дата заповнення якої 10.08.2003р., перша, російська, частина трудової книжки не заповнена, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

- на розгляд комісії надана довідка від 28.04.2022 № 354, видана КПІ "Бершадським трудовим архівом", де зазначено, що за даними книг про нарахування заробітної плати ТОВ "Агрофірми "Баланівська" за 1998-2005 роки значиться ОСОБА_1 , який з 1999 по 2005 рр. працював за професією "38", "20", "38/20" (так в документі), за 1998 р. професію не вказано. В довідці також вказано вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві, заробітне плату порічно та зазначено.

- в архівній довідці від 28.04.2022 № 355 вказано, що в книгах по нарахуванню заробітної плати ГОВ "Агрофірма "Баланівське" за 1998-2005 роки значиться ОСОБА_1 , який отримував відповідну заробітну плату з липня 1998 р. по серпень 2004р., з жовтня 2004 р. по грудень 2005 р., професію не вказано.

- в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Ж-5 вказаний заробіток ОСОБА_2 в ГОВ "Агрофірмі "Баланівська" з січня по березень 1999 р., з травня 1999 р. по серпень 2004 р., з жовтня 2004 р. по червень 2005 р. З липня по грудень 2005 р. відсутні дані про сплату страхових внесків страхувальником. Спецстаж ст. 13 пункт "в" вказано в 1999-2001 рр.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктами 2.1, 2.2 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За змістом пунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому варто зауважити, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Судом встановлено, що позивач має посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 . Водночас, як видно зі змісту його трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , у спірний період з 09.08.1998 до 14.02.2006 позивач працював на посаді тракториста, а саме:

- 09.08.1998 позивач прийнятий в члени агрофірми "Колос" трактористом.

- 07.01.2000 у зв`язку з реформуванням агрофірма "Колос" переіменована в ТОВ "Агрофірма Баланівська";

- 14.02.2006 позивач звільнений з роботи за власним бажанням.

Отже, посилання відповідача на те, що перша російська частина трудової книжки не заповнена, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд до уваги не бере, оскільки спірний період роботи з 09.08.1998 доо 14.02.2006, який просить зарахувати позивач підтверджений трудовою книжкою колгоспника, заповненою українською мовою.

Натомість будь-яких належних доказів на підтвердження недостовірності або неправдивості інформації, що міститься в цій частині трудової книжки серії НОМЕР_1 , чи визнання її недійсною у встановленому законом порядку, відповідач не надав.

Також суд враховує, що архівними довідками №№ 354, 355 від 28.04.2022 підтверджено, що у Книгах по нарахуванню заробітної плати ТОВ "Агрофірма Баланівська" с. Баланівка Бершадського району за 1998-2005 роки значиться позивач ОСОБА_1 .

Крім цього, зі змісту архівної довідки № 28.04.2022 № 356 прослідковується, що у відповідності з Указом Президента України про реформування аграрного сектору економіки, рішенням загальних зборів членів агрофірми "Колос" від 27.01.2000 на базі агрофірми "Колос" було створено товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Баланівська".

Втім, зазначені архівні довідки при прийнятті рішення № 6 від 21.07.2022 відповідач до уваги не взяв, оскільки в них не вказано професію позивача.

В цьому контексті суд зважає на постанову Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 496/1905/15-а, в якій зазначено, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Крім того, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

А у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховним Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що трудовий стаж роботи позивача у період з 09.08.1998 до 14.02.2006 на посаді тракториста агрофірми "Колос" (яка згодом реорганізована у ТОВ "Агрофірма Баланівська") підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, які також були в розпорядженні пенсійного органу. Тому, на думку суду, відповідний стаж роботи позивача підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо тверджень відповідача про відсутність за спірний період відомостей в даних індивідуальної відомості про застраховану особу, то суд зазначає таке.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відтак суд вважає, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку щодо сплати внесків позивач позбавляється соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на відповідному підприємстві, що є неприпустимим і таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17) та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17), згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Також відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (далі Положення № 10-1) реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб

Згідно із ст. 14-1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Відповідно до ст. 18 Закон № 2464-VI джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад; органів доходів і зборів та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфер казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; інших джерел, передбачених законодавством.

Отже, як видно зі змісту наведених норм, саме органи Пенсійного фонду України (у період здійснення ними цих повноважень) повинні забезпечити належне формування та ведення Реєстру застрахованих осіб, оскільки вони є володільцями цих даних, зокрема і про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Роботодавці повинні сприяти у цьому шляхом подання відомостей про застраховану особу до Пенсійного фонду.

Тому твердження відповідача про відсутність відомостей щодо позивача про сплату страхових внесків не можуть бути підставою для обмеження права позивача на зарахування до його стажу роботи певних періодів, за умови підтвердження його страхового стажу записами у трудовій книжці та іншими документами.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що період роботи позивача з 09.08.1998 до 14.02.2006 на посаді тракториста у агрофірмі "Колос" (згодом реорганізована у ТОВ "Агрофірма Баланівська") підтверджений матеріалами справи, а відтак підлягає зарахуванню до його стажу.

Таким чином, рішення № 56 від 18.11.2022, яке було прийняте з урахуванням рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022, визнається протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо способу захисту порушених прав та інтересів позивача, суд враховує, що за наслідками вирішення справи позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 56 від 18.11.2022 в частині незарахування позивачу періоду роботи трактористом з 09.08.1998 до 14.02.2006.

Втім, позивач оскаржує рішення за № 6 від 21.07.2022, хоча саме цим рішенням позивачу не було зараховано спірний період і, як встановлено судом, саме це рішення було покладено в основу спірного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Відтак, беручи до уваги, що оскаржуване рішення зачіпає права позивача, гарантовані статтею 46 Конституції України та статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції, суд вважає можливим вийти за межі пред`явлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах та одночасно із скасуванням оскаржуваного рішення також визнати протиправними та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21.07.2022, яким позивачу відмовлено у підтвердженні періоду його роботи з 09.08.1998 до 14.02.2006. Відповідно, як наслідок відповідача слід зобов`язати зарахувати позивачу цей період до страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 6 від 21 липня 2022 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 18 листопада 2022 року № 56.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період роботи трактористом на агрофірмі "Колос" с. Баланівки, яка була реформована у ТОВ "Агрофірма "Баланівська" с. Баланівки Бершадського району Вінницької області, з 09.08.1998 до 14.02.2006.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );
2) представник позивача: адвокат Куцяк Федір Гаврилович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000078 від 18.05.2016, адреса для листування: АДРЕСА_2 );
2) відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).
Повне рішення суду складено 20.02.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович