Справа № 380/22830/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 380/22830/21 пров. № А/857/15018/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року (суддя Коморний О.І., час ухвалення 10:58 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 27.06.2022),

в адміністративній справі №380/22830/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 03.11.2021 року; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 03.11.2021 року; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 03.11.2021. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 03.11.2021. Стягнуто на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 10000,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при його винесенні судом неповно та неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального права та процесуального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд формально оцінив доводи ГУ ДПС у Львівській області щодо встановленого контролюючим органом порушення вимог ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481-95 ВР (далі -Закон №481-95 ВР). Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводів відповідача про те, що позивач в період відсутності діючої ліцензії з 06.08.2020 по 04.02.2021 допустив зберігання пального. Зі змісту копій акцизних накладних у верхній лівій частині у рядку «Код операції» зазначено "3", а "Напрям використання" зазначено "0", тому твердження позивача про те, що дизельне пальне, яке доставлено ПП "Укрпалетсистем" для позивача на адресу: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , с.Пасіки-Зубрицькі, вул.Дорожна,85 і розливалось у баки автотранспорту, є ще одним додатковим доказом того, що воно не відповідає дійсності. Вказує апелянт, що позивач не надав контролюючому органу весь пакет документів для проведення перевірки. Не надано позивачем жодних підтверджуючих доказів того, що заправка пального під час його придбання здійснювалась безпосередньо в паливні баки транспортних засобів. Згідно доводів апелянта спірні ППР від 03.11.2021 року винесені правомірно, за результатами об`єктивних висновків податкової перевірки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 22.06.2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволені позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 29.09.2021 №3309-ПП з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області з 06.10.2021 по 08.10.2021 проведено фактичну перевірку (а.с. 17).

Об`єктами фактичної перевірки згідно акта перевірки - місце знаходження платника податків ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Перевірка проведена у присутності ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено Акт від 11.10.2021 №19073/13-01-09-02/ НОМЕР_1 , згідно якого зафіксовано допущене позивачем порушення вимог ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме, зберігання пального без наявності ліцензії в період з 06.08.2020 по 04.02.2021 (а.с. 12-16, 23-63).

Перевіркою встановлено, що ліцензію на право зберігання пального (виключно для власного споживання чи промислової переробки) позивачем реєстраційний номер 2100108 отримано 07.04.2021, терміном дії з 07.04.2021 до 07.07.2026 за адресою місця зберігання м.Львів, вул. Грунтова, 1, загальною місткістю резервуарів, що використовуються для зберігання пального 13 450 літрів. В період відсутності діючої ліцензій (з 06.08.2020 по 04.02.2021) ФОП ОСОБА_1 придбано пальне у ПП Укрпалетсистем дизельне пальне (важні дистилятори (газойлі)) обсягом 38978,96 літрів. Згідно акцизних накладних: № від 06.08.2020, № від 26.08.2020, № від 11.09.2020, № від 30.09.2020, № від 23.10.2020, № від 09.12.2020, № від 16.01.2021, № від 04.02.2021 у верхній лівій частині останніх у рядку Код операції зазначено 3, Напрям використання зазначено 0.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2021 №2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 500000,00 грн (а.с. 8) та податкове повідомлення-рішення від 03.11.2021 №2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 500000,00 грн. (а.с. 9).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України (далі ПК України), контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України визначено, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують ряд функцій, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють контроль за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно із підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають серед іншого право здійснювати контроль за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

За визначенням статті 1 Закону №481/95-ВР, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно ст.15 Закону №481/95-ВР, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом: а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії; б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Згідно із підпунктом 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, зокрема, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Отже, суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях, тоді як отримання ліцензії для здійснення зберігання пального у паливному баку як ємності для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі чинним законодавством не передбачено, що виключає у такому випадку застосування штрафу за зберігання пального без наявності ліцензії в сумі 500000,00 грн..

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ФОП ОСОБА_1 придбав у ПП УКРПАЛЕТСИСТЕМ згідно договору від 04.08.2020 №613/08/20 нафтопродукти (паливо дизельне) партіями, в кількості і по ціні, відповідно до погоджених заявок та виставлених рахунків-фактур (а.с. 20).

Згідно акцизних накладних р/№ від 06.08.2020 №1398, р/№ від 26.08.2020 №26219, р/№ від 11.09.2020 №2896, р/№ від 30.09.2020 №36383, р/№ від 23.10.2020 №23350, р/№ від 09.12.2020 №6195, р/№ від 16.01.2021 №9462, р/№ від 04.02.2021 №1000 від постачальника ПП Укрпалетсистем доставка пального здійснювалась на адресу зберігання та стоянки транспортних засобів: м.Львів, вул. Грунтова.1 та Львівська область, Пустомитівський район, с. Пасіки-Зубрицькі, вул. Дорожна, 85 (а.с. 48-55).

Згідно даних акцизних накладних перевезення пального здійснювалось автомобілями з державними реєстраційними знаками НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

Судом встановлено, що згідно листа ПП Укрпалетсистем від 06.06.2022 вих.№273, наданого на ухвалу суду від 04.05.2022 про витребування доказів, повідомлено, що згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів №613/08/20 від 04.08.2020 приватне підприємство Укрпалетсистем здійснювало реалізацію нафтопродуктів фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за період з 06.08.2020 по 04.02.2021, що підтверджується первинними документами та даними бухгалтерського та податкового обліку. Відповідно заявок-доручень поставка ПММ здійснювалась транспортними засобами ПП Укрпалетсистем шляхом зливу пального безпосередньо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відповідно до акцизних накладних №1398 від 06.08.2020 року, №26219 від 26.08.2020 року, №2896 від 11.09.2020 року, №36383 від 30.09.2020 року, №23350 від 23.10.2020 року, №6195 від 09.12.2020 року, №9462 від 16.01.2021 року, №1000 від 04.02.2021 року (а.с. 108).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено заправку своїх транспортних засобів пальним за відсутності факту використання будь-яких резервуарів чи інших ємностей, а виключно безпосередньо до баків транспортних засобів, що свідчить не тільки про відсутність факту зберігання пального, а і про те, що придбане пальне підприємець дійсно використовув у своїх господарських цілях виключно для власних потреб.

Суд зазначає, що пальне в баку це виробництво/використання, а не зберігання.

В бухгалтерському обліку списання пального в експлуатацію передбачено проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203.

Отже, доказами зберігання пального є відомості Д-т 203 стосовно того чи є по ньому залишки.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при проведенні перевірки відповідачем не досліджено дані бухгалтерського обліку позивача щодо придбання позивачем палива та його списання (поміщення в паливні баки транспорту при придбанні) (проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203), а відтак відсутні належні та допустимі докази зберігання позивачем палива у резервуарі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , та Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Пасіки-Зубрицькі, вул. Дорожна, 85, що пальне яке придбавалося не було одразу розлито по паливних баках належної позивачеві автотехніки.

В акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, колегія суддів вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

В контексті вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів обставини зберігання ФОП ОСОБА_1 пального без наявності ліцензії в період з 06.08.2020 по 04.02.2021 обсягом 38978,96 літрів, та не спростовано доводи позивача про те, що отриманим по акцизних № від 06.08.2020, № від 26.08.2020, № від 11.09.2020, № від 30.09.2020, № від 23.10.2020, № від 09.12.2020, № від 16.01.2021, № від 04.02.2021 від у ПП Укрпалетсистем паливом в кількості 38 978,96 л були заправлені власні та орендовані транспортні засоби, що використовуються у підприємницькій діяльності.

Слід вказати, що сам факт поставки пального на користь ФОП ОСОБА_1 жодним чином не свідчить про факт зберігання пального без відповідної ліцензії.

Як установлено судом, під час перевірки будь-яких стаціонарних ємностей для зберігання пального у ФОП ОСОБА_1 виявлено не було, та не виключається заправка власних та орендованих транспортних засобів, що використовуються у підприємницькій діяльності, виходячи із загального об`єму паливних баків таких транспортних засобів.

Висновки контролюючого органу про наявність факту зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії ґрунтуються лише на припущеннях.

Також колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка висловлена у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Слід зазначити, що відповідачем жодним чином не спростовано того, що фактична перевірка проводилися винятково по бухгалтерських документах, без з`ясування та встановлення наявності чи відсутності ємкостей для зберігання пального, перевіркою не встановлено ні яке пальне, ні його кількість, ні де конкретно (точна адреса) та в чому (яких ємностях) зберігались, не проводився забір відповідних матеріалів, тощо.

Таким чином, ГУ ДПС у Львівській області не доведено факт зберігання ФОП ОСОБА_1 пального і, відповідно, порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР, а тому податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №2 від 03.11.2021 та №2 від 03.11.2021 необхідно визнати протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що обов`язку позивача отримати ліцензію для здійснення зберігання пального у паливних баках транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності, чинним законодавством не передбачено, що виключає у такому випадку застосування штрафу за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії в сумі по 500000,00 грн. згідно із оскаржуваними ППР від №2 від 03.11.2021 та №2 від 03.11.2021.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року в адміністративній справі №380/22830/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 20.02.2023 року