Справа № 620/7495/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року Чернігів Справа № 620/7495/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Кошка І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Зощенка В.В.,

представника відповідача Куніцина В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області, голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.10.2022 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним розрядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича № 147 від 23.09.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани ОСОБА_1 , начальнику відділу соціального захисту населення селищної ради, за неналежне виконання посадових обов`язків;

скасувати розрядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича № 147 від 23.09.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани ОСОБА_1 , начальнику відділу соціального захисту населення селищної ради, за неналежне виконання посадових обов`язків;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Коропської селищної ради Чернігівської області на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 3000 гривень.

В обґрунтування позову позивач вказав, що розпорядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина В.М. № 147 від 23.09.2022 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки догана позивачу оголошена за відсутності на те підстав та з порушенням порядку притягнення осіб місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Позивач на виконання вимог ухвали суду надав оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн, відтак усунув недоліки позову.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.20222 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді від 13.12.2022 клопотання голови Коропської селищної ради Чернігівської області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 від 03.02.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Коропського районного суду Чернігівської області.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити повністю та зазначив, що при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення Коропська селищна рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Вказане рішення було прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх посадових обов`язків в частині організації роботи відділу соціального захисту та підпорядкованих йому соціальних установ. При цьому упереджені дії по відношенню до ОСОБА_1 не вчинялися.

У відповіді на відзив позивач заперечував щодо аргументів відповідача та просив позов задовольнити повністю.

У поясненнях відповідач посилався на обставини, викладені у відзиві на позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву та просили її задовольнити, відповідач заперечував щодо позову та просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення та доводи сторін, судом встановлено таке.

Розпорядженням голови Коропської селищної ради Чернігівської області № 82 від 16 травня 2017 року ОСОБА_1 була призначена на посаду начальника відділу соціального захисту населення Коропської селищної ради, як така, що успішно пройшла на цю посаду за конкурсом /а. с. 32/.

Розпорядженням голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича № 147 від 23.09.2022 ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарної відповідальності та їй оголошена догана за неналежне виконання посадових обов`язків /а. с. 35/.

Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало доручення голови Коропської селищної ради Чернігівської області ОСОБА_2 № 1460/02-06 від 19.09.2022, яким позивача було зобов`язано у термін до 21.09.2022 надати письмові пояснення стосовно фактів:

- повернення ОСОБА_1 листом від 08.09.2022 № 246/01-35 без розгляду заяви ОСОБА_3 1944 р. н., від 06.09.2022, яка звернулася до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) селищної ради для отримання соціальної послуги на платній основі - догляд вдома, у відповідності до Переліку соціальних послуг, умови та порядку їх надання територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської селищної ради, затвердженого рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Коропської селищної ради від 21 серпня 2017 року № 684, що призвело до неотримання соціальної послуги громадянкою вчасно;

- відсутності організації роботи відділу соціального захисту населення селищної ради стосовно прийняття заяв про надання соціальних послуг та прийняття рішень за їх розглядом у відповідності до наказу Міністерства соціальної політики України від 16.11.2020 № 769, а саме відсутності змін до положення про відділ соціального захисту населення селищної ради на момент повернення заяви ОСОБА_3 , відсутності механізму реалізації таких заяв відповідно до нових норм наказу Міністерства соціальної політики України від 16.11.2020 № 769, не внесенні ОСОБА_1 змін до посадових інструкцій підлеглих працівників по даному напрямку роботи /а. с. 33/.

На виконання доручення голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина В.М. № 1460/02-06 від 23.09.2022 ОСОБА_1 на ім`я голови Коропської селищної ради ОСОБА_2 направлений лист № 258/01-35 від 21.09.2022 на 2 аркушах з додатками документів на 43 аркушах. У вказаному листі ОСОБА_1 , як начальником відділу соціального захисту населення селищної ради були надані пояснення з приводу питань, що ставилися у дорученні селищного голови /а. с .19-20/.

23.09.2022 позивачу було оголошено розпорядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича № 147 від 23.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани за неналежне виконання посадових обов`язків.

Позивач від надання пояснення з приводу притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовився у зв`язку з тим, що 21.09.2022 надав голові селищної ради вичерпані письмові пояснення з цього приводу (лист № 258/01-35), що зафіксовано актом від 23.09.2022 № 1 «Про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення на виконання доручення селищного голови від 19.09.2022 № 1460/02-06» /а. с. 34/.

Вважаючи розпорядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина В.М. № 147 від 23.09.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно з статтею 7 Закону № 2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 19 Закону № 2493-ІІІ особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом. Водночас згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 20 Закону №2493-III передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із статтею 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Також згідно з вказаною статтею на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок № 950).

Пункт 1 Порядку № 950 визначає, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків.

На підставі п. 2 Порядку № 950 рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування.

Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п. 3 Порядку № 950).

Керівник органу, за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов`язкові для виконання доручення (п. 5 Порядку № 950).

Члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об`єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується такого розслідування (п. 6 Порядку № 950).

Відповідно до п. 7 Порядку № 950 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;

2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування;

3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування;

4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять;

5) звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування.

На підставі п. 8 Порядку № 950 за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.

Відповідно до п. 9 Порядку № 950 акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд керівника органу з актом службового розслідування ознайомлюється особа, стосовно якої проведено службове розслідування.

Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повідомляється за день до ознайомлення із зазначеним актом.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може висловити свої зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або особа, стосовно якої проведено службове розслідування, не прибула у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомила комісію про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень.

Особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови особи підписати такий акт члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.

У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті.

На підставі п. 10 Порядку № 950 акт службового розслідування на вимогу особи, стосовно якої проведено службове розслідування, повинен розглядатися в її присутності.

За результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

З приводу прийнятого головою Коропської селищної ради Чернігівської області Куніциним Володимиром Миколайовичем розпорядження № 147 від 23.09.2022 суд вказує про те, що підставою його прийняття був, зокрема, акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення № 1 від 23.09.2022.

Проте суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи позивачем надано пояснення на виконання доручення селищного голови від 19.09.2022 № 1406/02-06 на 4 аркушах з додатками на 43 аркушах, який зареєстрований в журналі реєстрації вихідної кореспонденції за № 258/01-35 /а. с. 19-20/.

Крім цього у матеріалах справи міститься вказане пояснення позивача із реєстраційним штампом Коропської селищної ради за вх. № 01-30/2347 від 21.09.2022 та на ньому міститься резолюція селищного голови « ОСОБА_4 . До справи. 21.09.2022» та підпис /а. с. 88-91/.

Відповідач вказував на те, що пояснення позивача не взяті до уваги, оскільки були неналежним чином оформлені та прошиті, про що було повідомлено головного спеціаліста-бухгалтера відділу ОСОБА_5 , яка передавала вказані пояснення організаційно-розпорядчим відділом селищної ради (начальником відділу). Також відповідачем було вказано, що саму ОСОБА_1 про це не повідомлено.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив та у засіданні вказувала, що 23 вересня 2022 року в кабінеті селищного голови при оголошенні їй догани прошитий та підписаний лист лежав перед начальником відділу кадрів та мобілізаційної роботи селищної ради ОСОБА_4 і не брався до уваги, про що вона їм зазначила при двох свідках. Також вказала, що повторно надавати письмові пояснення їй не пропонували.

При цьому начальником відділу кадрів та мобілізаційної роботи ОСОБА_4 було складено акт від 23.09.2022 № 1 «Про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення на виконання доручення селищного голови від 19.09.2022 № 1460/02-06», в якому значиться про те, що ОСОБА_1 відмовилась надати письмові пояснення, не аргументуючи причину відмови /а. с. 34/, що вказує на його безпідставність та необґрунтованість.

Також необхідно звернути увагу на те, що згідно з наданим позивачем поясненням по пункту 1 на виконання доручення селищного голови, ОСОБА_1 вказала про вирішення питання надання соціальної послуги - догляд вдома працівниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) селищної ради ОСОБА_3 , 1944 р. н., яка є матір`ю чоловіка ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 . 1974 р. н.). Зазначила, що ОСОБА_4 особисто писала другу заяву про надання соціальної послуги ОСОБА_3 та особисто подавала її та копії відповідних документів, про що позивачем вказано в листі від 21.09.2022 за № 258/01-35.

При цьому суд вказує, що в дорученні селищного голови позивача зобов`язано надати пояснення саме стосовно фактів повернення ОСОБА_1 заяви ОСОБА_3 без розгляду. Хоча відповідно до доповідної записки директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської селищної ради від 21.09.2022 № 272 були повернуті заяви без розгляду, так як оформлені на застарілих бланках і ОСОБА_3 , і ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 /а. с. 92-93/.

Крім того позивачем 08.09.2022 за № 242/01-35 селищному голові ОСОБА_2 та директору територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_9 повідомлено про повернення заяв відправникам у зв`язку з тим, що форма надісланих заяв втратила чинність /а. с. 101/.

Водночас слід наголосити, що в діях посадової особи ОСОБА_4 вбачається конфлікт інтересів і її участь є упередженою, але вказані обставини були проігноровані селищним головою ОСОБА_2 та не усунуто її від розгляду цього питання. Вказане свідчить, що позивачем були надані обґрунтовані та змістовні пояснення з приводу питання щодо повернення заяви без розгляду, зазначеного у дорученні.

Щодо другого пункту доручення селищного голови, то необхідно посилатись на ті обставини, що відповідно до наданого позивачем пояснення по пункту 2 ОСОБА_1 з метою організації роботи щодо надання соціальних послуг в громаді нею були розроблені інформаційні та технологічні картки адміністративних послуг у сфері соціального захисту населення у відповідності до наказу Міністерства соціальної політики України від 17.02.2022 № 99 «Про затвердження типових інформаційних карток у сфері соціального захисту населення». Погоджені проєкти рішень виконавчого комітету селищної ради неодноразово подавались до організаційного відділу селищної ради, але до порядку денного засідань виконкому (12.07.2022, 28.07.2022, 23.08.2022, 09.09.2022) вони не вносились.

До Положення про відділ внесено зміни та підготовлено проєкт рішення сесії селищної ради «Про затвердження Положення про відділ соціального захисту населення Коропської селищної ради в новій редакції». Погоджений проєкт рішення подавався до оргвідділу селищної ради та був включений до порядку денного 19 сесії селищної ради 8 скликання від 14.07.2022, але був знятий селищним головою для доопрацювання, що підтверджується витягом з протоколу № 19 пленарного засідання дев`ятнадцятої сесії Коропської селищної ради восьмого скликання від 14.07.2022 /а. с. 31/ та вказує на обґрунтованість пояснення позивача на доручення селищного голови.

У судовому засіданні були допитані свідки. Так, ОСОБА_10 на питання позивача про те, чим він керувався при поверненні заяви від 12.08.2022 до територіального центру соціального обслуговування Коропської селищної ради, повідомив, що керувався постановами та законами України, а повернув заяву, щоб оформили на бланку нового зразка. Також вказав, що він є депутатом селищної ради та очолює профільну комісію соціальних прав та етики. На питання позивача про те, чи вважає ОСОБА_10 , що є якісь підстави для отримання коштів для малозабезпечених осіб, які потребують соціальних послуг, ОСОБА_10 вказав, що був ознайомлений з матеріалами перевірки сервісної служби, де вказано, що це є незаконно, адже коли помінявся закон, то він мав виконуватися з моменту його опублікування, а вже пройшло майже два роки. У відповідь на запитання відповідача про те, чи виносилося питання на розгляд засідання дев`ятнадцятої сесії «Про затвердження Положення про відділ соціального захисту населення Коропської селищної ради в новій редакції», свідок повідомив, що питання виносилося, але було знято з розгляду.

Свідок ОСОБА_5 на запитання представника позивача Зощенка В.В. про те, чи 21.09.2022 в журналі реєстрації вихідної кореспонденції у відділі соціального захисту населення Коропської селищної ради здійснювала реєстрацію документа № 258/01-35, відповіла, що приймала документи. На запитання головуючого судді про те, чи займається свідок веденням кореспонденції та чому прийняла ці документи, сказала, що вона бухгалтер та ОСОБА_1 доручила їй віднести документи. На запитанні судді чи були документи підписані, понумеровані та прошити, ОСОБА_5 вказала, що лист був не підписаний, не прошитий, печатка не стояла, лише був прошитий ниткою уверху.

При цьому позивач зауважив, що дійсно лист був не підписаний, але прошитий.

На запитання позивача про те, чи було повідомлено, що лист не підписано, свідок відповіла, що це не входить в її посадові обов`язки. Також ОСОБА_5 на запитання судді вказала, що несучи лист у відділ ОСОБА_11 повідомила, що лист не підписаний.

Свідок ОСОБА_11 на питання позивача вказала, що 21.09.2022 лист за № 289/01-35їй принесла головний спеціаліст відділу соціального захисту населення ОСОБА_5 . Цей лист був скріплений ниткою у лівому куті і був не підписаний начальником відділу соціального захисту, бо на бланку було надруковано начальник відділу ОСОБА_1 , але підпис був відсутній. На запитання позивача: чи поклала непідписаний лист у папку голови? ОСОБА_11 повідомила, що сказала ОСОБА_5 про те, що лист непідписаний, але при попередньому опрацюванні копії документів з додатками нею прочитані. У листі містилося доручення, яке стосувалося надання соціальної послуги особі з інвалідністю. Вказаний лист вона надала голові і довела до його відома, що він не підписаний. На питання головуючого судді свідок вказав, що повідомив голову від кого отриманий лист, а саме від спеціаліста відділу ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_5 їй сказала, що документ переданий від ОСОБА_1 .

Надалі позивач задав питання свідку: «Ви підтверджуєте, що повідомили ОСОБА_5 про те, що лист не підписаний мною?»

ОСОБА_11 відповіла: «Дійсно, я їй повідомила».

При цьому у судовому засіданні позивач зауважив, що ОСОБА_5 не повідомляла, що лист ОСОБА_1 не підписаний.

ОСОБА_11 вказала, що лист їй приносила ОСОБА_5 , а виконавця не було. На питання адвоката позивача ОСОБА_12 про те, чи вона його особисто зареєструвала, ОСОБА_11 вказала, що документ був зареєстрований спеціалістом відділу організаційної роботи. Надалі ОСОБА_12 поставив питання свідку про те, як він має діяти згідно інструкції з діловодства, якщо надійшов неналежним чином оформлений документ, без підпису керівника, на що свідок надав таку відповідь: «Так як документ був неналежним чином оформлений, не було реквізитів, то я повинна була при попередньому опрацюванні повідомити особу про неналежне оформлення документу, і я повідомила про це усно ОСОБА_5 , тому що лист був на бланку відділу соціального захисту, а ОСОБА_1 не повідомляла». На питання судді про те, чи повинні були повідомити, ОСОБА_11 відповіла, що повідомляється або письмово, або в телефонному режимі.

На питання адвоката позивача свідок вказав, що позивач ініціював у липні 2022 року питання про затвердження інформаційних та технологічних карток, однак члени виконавчого комітету не проголосували за це рішення і вирішили направити на доопрацювання, тому що на момент розгляду питання не було прийнято Положення про територіальний центр надання соціальних послуг селищної ради та не був прийнятий перелік соціальних послуг.

Також свідок ОСОБА_11 відповіла ОСОБА_12 , що вона брала участь у підготовці відповіді селищного голови на адвокатський запит в разі, якщо копії документів зберігалися у відділі соціального захисту населення. Вказала, що оригіналу листа позивача від 21.09.2022 № 258/01-35 у відділі організаційної роботи селищної ради немає, де знаходиться вона не може відповісти, адже треба дивитися по реєстрації документа та по резолюції. Щодо питання адвоката позивача, а саме чи повертався лист з резолюцією після розгляду головою у відділ ОСОБА_11 , вона відповіла, що папка з документами від голови надається відділу організаційної роботи і передається виконавцям.

На питання ОСОБА_2 про те, як повинні виглядати будь-які звернення, які надходять, свідок вказав, що службовий лист має містити заголовок, дату реєстрації, основні реквізити, текст самого документа, підпис начальника і підпис виконавця. У зв`язку з тим, що були відсутні основні реквізити та підпис, вона повідомила, що лист неналежним чином оформлений.

Надалі був опитаний свідок ОСОБА_9 . На питання позивача з приводу того, чому працівниками надано допомогу на бланках застарілого зразка, що не давало можливості розглянути їх згідно законодавства та прийняти рішення, свідок відповів, що територіальний центр керувався Положенням про територіальний центр, котре затверджене рішенням сесії № 684 від 21.08.2017 та Порядком надання соціальних послуг. Також на питання головуючого судді, свідок вказав, що згідно Положення територіальний центр є надавачем соціальних послуг, а відділ соціального захисту повинен був забезпечити бланками.

Стосовно питання позивача про те, хто надав вказівку працівникам використовувати бланки старого зразка, то ОСОБА_9 повідомив, що нових ще не було і лише 30.09.2022 було прийнято законодавчий акт про нові бланки.

При цьому ОСОБА_1 зауважила, що форма бланків затверджена Положенням, наказ Міністерства соціальної політики від 16.11.2020 № 769.

ОСОБА_9 зазначив, що до цього було надруковано на старих бланках і зауважень від відділу не було.

Представник позивача задав свідку питання стосовно того, чи були допущені відділом соціального захисту порушення строків розгляду заяв, чи вчасно було прийнято рішення про надання чи відмову в наданні соціальних послуг, на що свідком було надано відповідь про те, що заяву повернули.

На питання судді щодо того, чим необхідно керуватися Положенням чи наказом Міністерства соціальної політики та чим передбачено нові бланки, ОСОБА_9 зазначив, що у додатку до Порядку є бланки.

Стосовно допиту ОСОБА_13 , то вона також вказала, що ОСОБА_1 надала лист, де не було підпису та який скріплений ниткою з лівого краю уверху. ОСОБА_13 повідомила, що було показано лист, який ОСОБА_1 не підписала і було попередження, яке вона відмовилась підписувати, про що складено акт про відмову від надання пояснень стосовно не підписання листа, який був скріплений ниткою.

Надалі головуючим суддею було поставлено питання свідку щодо того, ким був складений акт № 1 від 23.09.2022 та коли був наданий на підпис ОСОБА_13 . У відповідь було вказано, що підписали зранку 23.09.2022.

На питання позивача, хто показував листа, що на ньому немає підпису, ОСОБА_13 вказала, що вона була свідком де біля ОСОБА_4 лежав лист і позивач відмовився надавати пояснення, чому на ньому відсутній підпис.

На запитання адвоката позивача, чи був вже готовий акт, коли ОСОБА_13 прийшла в кабінет селищного голови та чи вона його просто підписала, свідок повідомив, що вона не пам`ятає та акт готувався в присутності всіх.

ОСОБА_12 поставив питання свідку, а саме: «Скільки часу пройшло від підписання акту № 1 до підписання акту № 2?» Свідок вказав, що підписали спочатку перший, а потім другий акт, при цьому все відбувалось в одному приміщенні і посадові особи селищної ради нікуди не виходили.

Після вказаного ОСОБА_2 зазначив, що догана була підготовлена, у зв`язку з чим не було потреби виходити.

Свідок ОСОБА_14 на питання відповідача вказала, що вона була свідком, як в кабінеті селищного голови на виконання доручення селищного голови від 19.09.2022 було зобов`язано надати пояснення по 2 пунктах. ОСОБА_4 попросила позивача надати письмові пояснення щодо цих питань, але позивач не надав пояснень щодо цих питань ні усних, ні письмових. Тоді ОСОБА_4 ознайомила всіх присутніх із листом, який надійшов від відділу соціального захисту населення. Цей лист був не підписаний, поданий з додатками, але не був належним чином оформлений, не прошитий і по даному факту позивач не подав пояснень. У зв`язку з чим був складений відповідний акт про відмову у наданні пояснень. Надалі голова виніс догану за неналежне виконання обов`язків, догана прочитана вслух і подана на ознайомлення і підпис позивачу ОСОБА_1 , але вона також відмовилась від ознайомлення із доганою, про що був складений акт про відмову. Також свідок на питання судді відповів, що були підготовлені проєкти актів та розпорядження. На питання адвоката позивача свідок повідомив, що вони заздалегідь готували проєкти, проєкт розпорядження доопрацьовувався, оскільки було не відомо чи буде ОСОБА_1 надавати пояснення.

Надалі був допитаний свідок ОСОБА_4 , яка на запитання відповідача повідомила, що ОСОБА_15 написала заяву на звільнення та службову записку про те, що її примушують робити роботу. ОСОБА_1 при цьому письмових пояснень не надавала, у зв`язку з чим був зроблений акт відмови від надання пояснень та виписана догана, було запропоновано ознайомитись під підпис, але вона відмовилась, про що також складено акт.

На запитання головуючого судді свідок вказав, що акти були заготовлені на випадок відмови від надання пояснень, але самі акти готувалися в присутності позивача. Щодо питання про ОСОБА_3 , то свідок повідомила, що вона є матір`ю її чоловіка ОСОБА_16 і їй було про це відомо. На запитання чи повідомлявся голова під час складання акту, що ОСОБА_3 є родичкою, свідок повідомила, що це її посадові обов`язки, а що мати її чоловіка має право на соціальні послуги до її посадових обов`язків відношення немає. Зазначила, що допомогла підготувати заяву, яка була подана пізніше.

Свідок на запитання адвоката позивача щодо того чи відомо, де знаходиться лист ОСОБА_1 № 258 вказав, що він знаходиться у нього, але не підписаний.

Також на запитання адвоката Зощенка В.В. чи повідомлялася 23.09.2022 ОСОБА_1 , що повинна надати пояснення саме з приводу вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, свідок вказала, що у ОСОБА_1 витребовувалися пояснення щодо виконання доручення.

Враховуючи викладене, суд вказує, що згідно з актом № 1 від 23.09.2022 ОСОБА_1 надати письмові пояснення відмовилась, не аргументуючи причину відмови. Хоча свідки вказували, що позивач відмовився надавати пояснення саме з приводу того, чому її лист на виконання доручення селищного голови не підписаний.

При цьому суд звертає увагу, що на виконання вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Кодексу законів про працю України відповідачем не було запропоновано позивачу надати пояснення щодо проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, як вказано судом вище та підтверджено свідками про не підписання листа ОСОБА_1 повідомлено не було, хоча вказаний лист, а саме пояснення від 21.09.2022 № 258/01-35 на виконання доручення селищного голови зареєстровані у журналі реєстрації вихідної кореспонденції 01-35 за № 258 та на вказаних поясненнях міститься резолюція голови селищної ради.

Також суд критично ставиться до доводів відповідача про неналежне виконання посадових обов`язків позивачем, зважаючи на те, що свідки вказували про підготування актів та розпорядження напередодні, тобто до початку притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тож факт порушення посадових обов`язків відповідачем не встановлювався та належну процедуру службового розслідування відповідачем не проведено. У матеріалах справи відсутні належні докази, що передували проведенню та були підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Суд також враховує висновки Верховного Суду у постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 160/166/16-а відповідно до яких прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №824/773/17-а необхідною умовою для накладення дисциплінарного стягнення є вина працівника щодо порушення трудової дисципліни, яка має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для забезпечення принципу верховенства права суд для вирішення спору врахував, що відповідач не надав доказів щодо спірних обставин, які би відповідали ознакам достовірності, достатності, належності та допустимості в контексті виконання обов`язку проведення службового розслідування, а отже, не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом, а розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани винесене з порушенням норм КЗпП України та не у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Щодо позовної вимоги відносно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Коропської селищної ради Чернігівської області на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 3000 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презумується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, при вирішенні питання стягнення моральної шкоди в цьому випадку необхідно зважати на перенесені позивачем душевні страждання та переживання, шкоду, завдану моральному здоров`ю, погіршення стану здоров`я та сну у зв`язку із неправомірним рішенням суб`єкта владних повноважень та не дотримання ним вимог КЗпП України.

Суд вважає, що у разі встановлення протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень щодо особи, факт наявності моральної шкоди є доведеним, проте предметом доказування у такому випадку є її розмір. У цій справі суд враховує, що позивача було протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. На думку суду, при вирішенні питання компенсації завданої шкоди, повинна враховуватись поведінка сторін спору, яка призвела до її спричинення.

Виходячи із вимог розумності, справедливості, об`єктивності і достатності та враховуючи психоемоційний стан позивача, їх характер та зусилля позивача на відновлення свого порушеного права, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000, 00 грн.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: договір про надання правової допомоги від 26.09.2022, акт наданих послуг адвоката від 19.10.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 19.10.2022 на суму 10 000,00 грн, ордер серії СВ № 1038583 від 26.09.2022, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 001187 від 09.09.2022 /а. с. 9-10, 11, 12, 13, 14/.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що адвокат не зобов`язаний надавати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Отже, зважаючи на документально підтверджені докази, фіксований розмір вартості наданих послуг, встановлений у договорі про надання правової допомоги, розгляд справи за правилами загального позовного провадження, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вказує, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцина Володимира Миколайовича № 147 від 23.09.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани начальнику відділу соціального захисту населення селищної ради ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коропської селищної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коропської селищної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коропської селищної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Коропська селищна рада Чернігівської області, вул.Кибальчича, буд.1,смт Короп,Новгород-Сіверський район, Чернігівська область,16200, .

Відповідач: голова Коропської селищної ради Чернігівської області Куніцин Володимир Миколайович, вул.Кибальчича, буд.1, смт Короп, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область,16200.

Повний текст рішення суду виготовлений 17 лютого 2023 року.

Суддя О.В. Заяць