Справа № 140/5406/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5406/22 пров. № А/857/16484/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року (головуючий суддя Лозовський О.А., м.Луцьк) у справі №140/5406/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

11.08.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12.07.2022 №09 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 18.08.1979 по 12.08.1980 та з 01.01.1985 по 31.12.2003 та призначити з 25.04.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовує тим, що відповідач протиправно не зарахував певні періоди роботи ОСОБА_1 до страхового стажу в зв`язку з неточностями при заповненні трудової книжки, що послужило підставою для відмови у призначенні пенсії за віком. Покликаючись на норми законодавства, що регулює порядок заповнення трудових книжок, вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. А тому, на переконання представника позивачки, остання не повинна нести тягар відповідальності чи зазнавати негативних наслідків через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність такого недоліку у трудовій книжці як відсутність підпису уповноваженої особи не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи, записи про які містяться в трудовій книжці та виконані у відповідності до вимог інструкції.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 12.07.2022 №09. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 18.08.1979 по 12.08.1980 та з 01.01.1985 по 31.12.2003. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 25.04.2022.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 25 років 11 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.08.1979 по 12.08.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 20.08.1979, оскільки запис не завірено підписом відповідальної особи, з 01.01.1985 по 31.10.2003 - так як титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою, та відповідно наданої архівної довідки від 03.06.2022 №1436/1-11 та особових рахунків з січня 1985 року, в зв`язку з розбіжністю в по-батькові заявниці « ОСОБА_2 » ( ОСОБА_3 ). Відповідно до вищезазначеного ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення №09 від 12.07.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. Вказує, що згідно наданих документів позивачка буде мати право на пенсію за віком після досягнення 63 років, тобто з 25.04.2025, або при наданні додаткових документів для підтвердження стажу.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

У зв`язку з досягненням пенсійного віку 60 років, ОСОБА_1 в липні 2022 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 12.07.2022 №09 Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Рішення мотивоване тим, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 25 років 11 місяців 10 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно записів трудової книжки від 20.08.1979 серія НОМЕР_1 з 18.08.1979 по 12.08.1980 (запис не завірено підписом відповідальної особи), з 01.01.1985 по 31.12.2003, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою. Відповідно до архівної довідки від 03.06.2022 №1436/1-11 та особових рахунків з січня 1985 року є розбіжності в по-батькові заявника « ОСОБА_2 » (« ОСОБА_3 »). Для зарахування до страхового стажу: періоду роботи з 18.08.1979 по 12.08.1980 необхідно надати уточнюючу довідку відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637; періоду роботи з січня 1985 року по 31.12.2003 встановити факт належності довідки та особових рахунків заявниці. За таких обставин особа матиме право на пенсію за досягнення 63-річного віку відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058 з 25.04.2025, або матиме право на пенсію за умови підтвердження 29 років страхового стажу за умови повторного звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з статтею 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

З вищенаведеного вбачається, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

За змістом положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установи (пункти 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637).

Водночас, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (Інструкція №58).

Згідно з пунктом 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 4.1 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (Інструкція №162), що діяла на момент внесення спірних, на переконання відповідача, записів.

Крім того, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Такі ж норми містила й постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців».

Відповідно до пункту 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналізуючи наведені вище норми, апеляційний суд вказує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновків про відсутність трудового стажу позивача. Разом з тим, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працювала позивачка, не засвідчила запис в її трудовій книжці про період роботи з 18.08.1979 по 12.08.1980 (запис №1-2) своїм підписом, не робить такі записи неправдивими. Крім того, такий запис скріплено печаткою підприємства (установи). До страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на підставі записів трудової книжки відповідачем не враховано період роботи з 01.01.1985 по 31.12.2003, оскільки титульна сторінка трудової книжки від 20.08.1979 серія НОМЕР_1 не завірена печаткою. Водночас, з копії трудової книжки вбачається, що позивач (запис №5) 22.01.1981 прийнята на роботу до Луцької взуттєвої фабрики та 05.01.2005 (запис №10) звільнена за згодою сторін. Колегія суддів зазначає, що записи в трудовій книжці про роботу позивача за спірний період відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, посади на яких працювала позивач та засвідчені підписом уповноваженої особи підприємства.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані періоди виконання позивачкою роботи та перебування її на обліку в центрі зайнятості підтверджено належними доказами, а тому пенсійний орган протиправно не включив їх до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи апелянтом суду не надано. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що позивач жодним чином не може вплинути на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених у ній записах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованим не врахування пенсійним органом періоду роботи позивачки з 01.01.1985 по 31.12.2003, з тих підстав, що відповідно до архівної довідки від 03.06.2022 №1436/1-11 та особових рахунків з січня 1985 року є розбіжності в по-батькові заявника « ОСОБА_2 » (« ОСОБА_3 »). Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вказаного вище періоду роботи позивачка подала архівну довідку від 03.06.2022 №1436/1-11, видану Комунальною установою Луцький міський трудовий архів Луцької міської ради. Довідка містить інформацію про те, що в наказах по ВАТ «Луцька взуттєва фабрика» за 2005 рік не має відомостей про звільнення з роботи ОСОБА_1 . Накази про надання відпусток по догляду за дитиною за 2001-2005 роки на зберігання в Луцький міський трудовий архів не передано. В особових рахунках по заробітній платі позивач значиться з січня 1981 року по грудень 1985 року, з січня 1988 року по грудень 1990 року, з січня 1991 року по грудень 2002 року. Інших працівників з прізвищем, ім`ям, по батькові ОСОБА_1 за 1986-2002 роки в документах з особового складу ВАТ «Луцька взуттєва фабрика» не має.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що зазначене у вказаній довідці ім`я позивачки не відповідає паспортним даним, проте інша інформація, зокрема, щодо періоду виконання таких робіт та номеру і дати наказу відповідає тим, що зазначені у відповідних записах трудової книжки позивачки - №5-10, а відтак, пенсійний орган безпідставно дійшло висновку, що спірний періоди роботи позивачки не підтверджено належними доказами, і такий висновок не може бути підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача зарахувати позивачці до страхового стажу описані вище періоди роботи та призначити ОСОБА_1 , з врахуванням досягнення останньою пенсійного віку та виконанням вимоги законодавства щодо необхідного страхового стажу 29 років, пенсію за віком з 25.04.2022, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, відповідно до вимог частини першої статті 45 Закону №1058.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 140/5406/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний