Справа № 160/19231/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
01.12.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» (далі ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30 червня 2022 року № 151-рл про анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з Електронного кабінету платника податків стало відомо, що на підставі акту від 23.06.2022 №1007/04-36-09-02/40950121 про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю посадових осіб товариства за місцем здійснення діяльності відповідачем прийнято розпорядження №151-рл від 30.06.2022 про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б, яке отримано на запит адвоката. Позивач не погоджується з розпорядженням від 30.06.2022 № 151-рл, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки підстави для висновків, викладених в акті та розпорядженні про незнаходження ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» за місцем провадження господарської діяльності зі слів юрисконсульта юридичного управління ПАТ «ДМК» Терехової Є.О. не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що відповідно до Договору №18-0447-02 від 26.04.2018 з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» товариство надає транспортні послуги та/або послуги допоміжні до транспортування вантажів замовника ще з 2018 року із зазначенням місцезнаходження: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б. Товариством подавались повідомлення про об`єкти оподаткування форми №20-ОПП із зазначенням об`єкту оподаткування виробничу дільницю за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б. За цією ж адресою і були отримані ліцензії для зберігання пального для власних потреб. Наявність резервуарів для палива підтверджується паспортом резервуара РГС-10, паспортом модуля зберігання палива ПЗМ-Д-15-1-1-1 (зн 307/19), паспортом модуля зберігання палива ПЗМ-Д-15-1-1-1 (зн 478/21), паспортом модуля зберігання палива РГН-1-1-15 (зн 501/21) з усіма додатками. Окрім того, у різні періоди часу перебування ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б, перевірялось органами, організаціями та установами та підприємствами. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області за цією ж адресою надавались дозволи на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухонебезпечних місцях за місцем виконання, а також на експлуатацію обладнання в потенційно вибухонебезпечному середовищі. Крім того, було отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря саме для промислового майданчику за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б.Відтак, підстави для анулювання ліцензії зазначені в Акт та Розпорядженні є необґрунтованими та сумнівними. Позивачем також зазначено, що перевірка була проведена з істотними порушеннями вимог чинного податкового законодавства, зокрема, без чіткої мети та фактичних підстав у наказі на проведення перевірки, що суперечить Податковому кодексу України. Під час візиту 22.06.2022 інспекторами відповідача не було надано/надіслано ні наказу, ні направлення на перевірку. На переконання позивача, відповідачем порушено порядок проведення перевірки та право позивача бути присутнім під час її проведення. За вказаних обставин, вважає, що наведені обставини свідчать про невідповідність оскаржуваного розпорядження вимогам діючого законодавства, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 05.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
08.12.2022 позивачем усунено недоліки позову.
Цією ж ухвалою було розглянуто клопотання позивача щодо здійснення розгляду справи в порядку позовного провадження з викликом представника позивача та відмовлено в задоволенні клопотання.
07.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує щодо відзиву відповідача, оскільки вважає, що відзив фактично зводиться до цитування акту та розпорядження, тому наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на те, що 20.02.2023 суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид економічної діяльності позивача за КВЕД: 52.29Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; товариство також здійснює свою господарську діяльність і в інших напрямках (інші):43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.
Відповідно до повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, форми №20-ОПП від 27.01.2021, позивачем задекларовано об`єкт оподаткування «виробничу ділянку», ідентифікатор об`єкта оподаткування « 14800005», за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б.
Підставою проведення перевірки вказано: наказ Головного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 16.06.2022 №1445-п.
В обґрунтування обставин в Акті від 23.06.2022 №1007/04-36-09-02/40950121 зазначено наступне.
30.06.2022 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» за порушення статті 15 зазначеного Закону, а саме: встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії, прийнято Розпорядження № 151-р/л «Про анулювання ліцензій» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та на право оптової торгівлі пальним без місць оптової торгівлі суб`єктам господарювання згідно із Додатком.
Копію розпорядження сформовано та надіслано позивачу в електронній формі та доставлено до Електронного кабінету платника.
Не погодившись з вказаним розпорядженням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час виникнення спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень пункту 19-1.1.статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
За змістом пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу; відкрито застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису; відкрито здійснювати звукозапис, фото-, відеофіксацію (відеозйомку), накопичувати та використовувати таку мультимедійну інформацію (фото, відео-, звукозапис) під час проведення перевірок; здійснювати інші повноваження, передбачені законом.
Пунктом 61.1 статті 61 Кодексу визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно підпунктом 62.1.3 пункту 62.1. статті 62.1 Кодексу податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, згідно із абзацами першим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При цьому, абзац п`ятий пункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).
За змістом абзаців 7-8 підпункту 81.1 статті 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
За змістом пункту 81.2 статті 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Судом встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Зазначеним підпунктом статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Таким чином, нормами Податкового кодексу України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для про проведення перевірки.
У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Однак, доводи позивача про допущення відповідачем процедурних порушень під час проведення фактичної перевірки, що виразились у непред`явленні (не надісланні) перевіряючими копій наказу та направлень на перевірку, що зумовило необізнаність позивача про перевірку, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у спірному випадку перевірка позивача фактично не відбулась.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що за змістом положень пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Разом з цим, обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2022 року посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області здійснено виїзд за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б, з метою проведення фактичної перевірки позивача.
Підставою для проведення фактичної перевірки вказано наказ Головного управління ДПС України в Дніпропетровській області від 16.06.2022 року №1445-П.
Зі змісту наказу від 16.06.2022 року №1445-П вбачається, що в ньому міститься лише посилання на статті 19-1, статті 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як на підставу для проведення фактичної перевірки.
Поряд з цим, в ньому відсутні будь-які посилання на інформацію про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, не зазначено жодних конкретних підстав призначення такої перевірки.
Таким чином, суд зазначає, що в межах розгляду даної справи не встановлено, яка саме інформація була у наявності у відповідача станом на день призначення перевірки, яка слугувала підставою для призначення фактичної перевірки ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА».
Посилання відповідача у запереченнях на те, що підстави для фактичної перевірки зумовлені виконанням функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, не враховуються судом, оскільки не були покладені в основу наказу на перевірку. Крім того, відповідачем не конкретизовано, на виконання яких саме функцій контролюючого органу обумовлено перевірку позивача.
З огляду на викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не обґрунтовано правомірності призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції, є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 2340/3024/18 (адміністративне провадження № К/9901/2378/19).
За викладених обставин, проведення податкової перевірки за порушенням встановленої процедури не створює правомірних наслідків такої перевірки та є достатньою правовою підставою для висновку про протиправність оскаржуваного рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами такої перевірки.
Разом з тим, керуючись закріпленим у статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципом офіційного з`ясування обставин у справі, суд вважає за доцільне також надати правову оцінку виявленим порушенням законодавства, що стали підставою для анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та суд зазначає наступне.
В абзаці першому преамбули Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР у редакції на час виникнення спірних відносин) зазначено, що цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.
Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВРу цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Стаття 15 Закону № 481/95 містить вичерпний перелік підстав анулювання ліцензії.
Так, ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі:
заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);
рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

несплати чергового платежу за ліцензію;

встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;

отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;

встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії;

встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії;

встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії;

порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії;

відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Отже, ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.

З матеріалів справи встановлено, що за результатами виїзду 22.06.2022 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б, з метою проведення фактичної перевірки позивача посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області складено Акт від 23.06.2022 №1007/04-36-09-02/40950121 «Про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю посадових осіб ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» () за місцем здійснення діяльності за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна 186».

Як вбачається зі змісту акту, в ході виходу встановлено, що за зазначеною адресою знаходиться будівля заводоуправління ПАТ «ДМК». Юристом консультантом юридичного управління ПАТ «ДМК» () Тереховою Є.О. повідомлено, що за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, буд. 18Б, ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» діяльність не здійснює, у зв`язку з чим проведення фактичної перевірки ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» () неможливо.

За змістом положень частини 24 статті 3 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання, зокрема, на підставі акта про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.

Суд звертає увагу, що відповідачем не долучено до Акту від 23.06.2022 №1007/04-36-09-02/40950121 інформації щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, не містять відповідних доказів і матеріали справи.

Посилання в акті на повідомлення юриста юридичного управління іншого підприємства про не здійснення позивачем діяльності за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, буд. 18Б, не може бути враховано судом в якості належного та допустимого доказу виконання відповідачем положень частини 24 статті 3 Закону №481/95ВР.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас, інформації щодо фіксації факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, що долучається до акту, не надано Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

За таких обставин, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності ТОВ «ТРАНСБУДТЕХНІКА» за місцем здійснення діяльності.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що розпорядження від 30.06.2022 №151-рл в частині щодо анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) прийнято Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому в частині щодо позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Однак, відповідачем не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання цього позову до суду на загальну суму 2481,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1071 від 21.11.2022 (а.с.13 т.1).

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача у сумі 2481,00грн. з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем у позові вказано, що орієнтований розмір судових витрат на професійну правничу допомогу складає 20 000,00грн.

Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.

Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем до позову надано ордер серії АР №1075631 від 22.12.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001069 від 28.05.2015, Договір №1221/01-21 про надання правничої допомоги від 21.12.2021 року, Додаткова угода №0211-1 від 02.11.2022, акт приймання-передачі виконаних робіт від 18.11.2022 року.

Судом досліджено надані докази та встановлено наступне.

Договір про надання правничої допомоги №1221/01-21 від 21.12.2021 року укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» (далі клієнт) та адвокатом Ясир С.А., відповідно до якого адвокат приймає на себе обов`язок по наданню клієнтові захисту та правової допомоги, а клієнт приймає на себе обов`язок сплатити адвокату гонорар за надання захисту та правової допомоги.

За надання правової допомоги клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар. Розмір та порядок сплати гонорару визначається сторонами в додатковій угоді до даного договору (ст.4 Договору).

Згідно із Додатковою угодою №0211-1 від 02.11.2022 розмір гонорару адвоката є фіксованим та складає 20000,0грн.; клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар протягом 30 календарних днів з дати набрання чинності рішенням суду.

Згідно із Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з професійної правничої допомоги від 18.11.2022 сторони Договору про надання правової допомоги №1221/01-21 від 21.12.2021 уклали цей акт про те, що виконавець передав, а замовник прийняв роботи/послуги з надання професійної правничої допомоги з підготовки та складання позовної заяви, інших процесуальних та супутніх документів, а також вчинення інших необхідних супутніх дій по судовій справі за позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 30.06.2022 №151-рл в наступному:

-вивчення та аналіз матеріалів справи 4 год.;

-аналіз судової практики в аналогічних судових спорах з використанням даних реєстрів судових рішень 3 год.;

- складання (написання) позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового розпорядження ГУ ДПС України у Дніпропетровській області від 30 червня 2022 року №151-рл, підготовка (копіювання), засвідчення додатків до позовної заяви та подання позовної заяви до суду 6 год.;

-складання (написання) клопотання про забезпечення позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового розпорядження ГУ ДПС України у Дніпропетровській області від 30 червня 2022 року №151-рл, підготовка (копіювання), засвідчення додатків до клопотання та подання клопотання до суду 2 год.;

- складання, підготовка додатків та подача адвокатського запиту №0801/01-Я-22 від 01 серпня 2022 року 1 год.;

- складання, підготовка додатків та подача адвокатського запиту №0818/01-Я-22 від 18 серпня 2022 року 1 год.;

- складання, підготовка додатків та подача адвокатського запиту №0801/01-Я-22 від 07 листопада 2022 року 1 год.

Згідно із Актом приймання-передачі виконаних робіт від 18.11.2022 розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги становить 20000,00грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом враховано, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності. Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), є нескладною. У судових засіданнях адвокат не брав участі.

Із опису наданих послуг адвокатом слідує, що до цього переліку включено, в тому числі, вивчення та аналіз матеріалів справи, роботи з пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень, практики в аналогічній категорії справ, однак означені витрати не підлягають окремій компенсації, оскільки охоплюються поняттям підготовка (оформлення) позовної заяви, що включено окремим пунктом до переліку наданих послуг.

Разом з цим, опис робіт/послуг, виконаних адвокатом, що перелічений у акті, не містить відомостей про їх вартість.

Водночас, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид правової послуги та витрачений час.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Однак, таких документів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем також не надано.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛу справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazziv. Italy), №34884/97).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належного документального підтвердження понесення ним в рамках цієї справи витрат на професійну правничу допомогу, тому клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» (, місцезнаходження: 49009, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Єфремова Сергія, буд.16, 2 поверх) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А) про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул.Сімферопольська, буд. 17-А) від 30.06.2022 №151-рл в частині анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» (, місцезнаходження: 49009, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Єфремова Сергія, буд.16, 2 поверх) ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18б; реєстраційний номер: 2000541; термін дії з 02.03.2020 по 02.03.2025.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул.Сімферопольська, буд. 17-А) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» (, місцезнаходження: 49009, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Єфремова Сергія, буд.16, 2 поверх) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

У задоволені клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова