Справа № 340/170/23
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Кропивницький Справа №340/170/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку письмового провадження у м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича 23.12.2022 року про закінчення виконавчого провадження ВП №70185375.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.05.2022 р. у справі №340/7761/21 його позовну заяву до ДФС України, ГУ ДФС в Кіровоградській області задоволено частково. Окрім іншого, визнано протиправним та скасовано накази Державної фіскальної служби України про моє звільнення та про оголошення наказу про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року. 30.09.2022 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у вказаній справі, серед яких і виконавчий лист про поновлення позивача на посаді. Позивач вказує, що виконавчий лист ним було пред`явлено до виконання до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 05.01.2023 р. позивачем отримано постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2022 р., винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. у виконавчому провадженні №70185375, якою закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/7761/21, виданого 30.09.2022 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року. У постанові зазначено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5 100 грн, надалі у зв`язку із повторним невиконанням боржником рішення суду винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із невиконанням боржником законних вимог державного виконавця до Національної поліції направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Державної податкової служби України рішення суду. Підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження зазначено пункт 11 частини 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою ст.63 цього Закону. Позивач вважає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №70185375 від 23.12.2022 винесена з порушенням вимог закону. Позивач зауважує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак, на думку позивача, звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Позивач наголошує на тому, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Позивач зазначає, що здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому вказано, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.10.2022 р. відкрито виконавче провадження №70185375 з примусового виконання виконавчого листа №340/7761/21, виданого 30.09.2022 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року та зобов`язано Державну фіскальну службу України виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця. 29.11.2022 головним державним виконавцем Яковенко В.А. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн на Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин та повторно зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом трьох робочих днів. У зв`язку з повторним невиконанням судового рішення 12.12.2022 р. головним державним виконавцем Яковенко В.А. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 10200 грн на Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин та повторно зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом трьох робочих днів. 22.12.2022 р. головним державним виконавцем Яковенко В.А. направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення до Національної поліції України за фактом умисного невиконання посадовими/службовими особами виконавчого листа №340/7761/21. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, Закону України «Про виконавче провадження» 23.12.2022 р. головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №340/7761/21, виданого Кропивницьким окружним адміністративним судом 30 вересня 2022 року. Представник відповідача наголошує на тому, що приймаючи оскаржувану постанову головний державний виконавець Яковенко В.А. виходив з того, що ним вжито усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно п.11 частини першої статті 39, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII. На думку представника відповідача, головним державним виконавцем Яковенко В.А. не порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII, а підстави для визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2022 р. та скасування постанови відсутні (а.с.78-81).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.25).

У підготовчому засіданні 23.01.2023 р. оголошено перерву для ознайомлення представника позивача із матеріалами справи (а.с.41-43).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.119).

У судовому засіданні від 26.01.2023 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.120), однак представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ухвали занесеної до протоколу судового засідання від 26.01.2023 р. (а.с.123-124) подальший розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 р. у справі №340/7761/21 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року; зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки без урахування заробітної плати за період з 16 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року та з помилковим розрахунком кількості робочих днів у розрахунковому періоді з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року; зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області провести перерахунок грошової компенсації за невикористані 115 днів щорічної основної і додаткової відпустки ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з перерахунком, з урахуванням виплаченої суми; визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 23 вересня 2021 року №1337-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним та скасовано пункти 1 та 2 наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 27 вересня 2021 року №95-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 23.09.2021 року №1337-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року; зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2021 року по 24 травня 2022 року включно; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.5-13).

30.09.2022 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №340/7761/21 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року (а.с.14, 73, 113).

28.10.2022 р. до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява стягувача від 14.10.2022 р. про примусове виконання рішення (а.с.15, 72, 112).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 28.10.2022 р. відкрито виконавче провадження №70185375 з виконання виконавчого листа №340/7761/21, виданого 30.09.2022 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року (а.с.69-70, 109-110).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 29.11.2022 р. накладено штраф у розмірі 5 100 грн на Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с.59-60, 99-100).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 12.12.2022 р. накладено штраф у розмірі 10 200 грн на Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с.55-56, 95-96).

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. сформовано подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 22.12.2022 р. №70185375/6-20.1 (а.с.18-19, 50-52, 90-92). Однак, доказів направлення подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 22.12.2022 р. №70185375/6-20.1 до Національної поліції України до суду не надано.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 23.12.2022 р. на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/7761/21 виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 30.09.2022 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 28 вересня 2021 року (а.с.17, 47-48, 87-88).

Згідно зі ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі за текстом Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 13 Закону №1404 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.п.1, 10, 14, 16, 18 ч.3 ст.18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників юридичних осіб або боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Таким чином, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами 1, 2, 3 статті 63 Закону №1404 визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р №3477-ІV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на тому, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Отже, закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 №1404 можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу у подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас, суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.

Верховний Суд у постанові від 13.12.2021 р. у справі №520/6495/2020 (провадження №К/9901/23351/20) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, задля чого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Однак, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем у повному обсязі приписів ч.3 ст.18 Закону №1404.

Окрім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича 23.12.2022 року про закінчення виконавчого провадження ВП №70185375, підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.22).

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 287, 293, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича від 23 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №70185375.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Дата складання повного рішення суду 22 лютого 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт