Справа № 420/1896/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1896/22

Суддя в суді І інстанції Завальнюк І.В.

Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про поновлення на публічній службі,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Одеській області, а саме:

- визнання протиправним та скасування наказу № 2176 о/с від 23 грудня 2021 року;

- поновлення на посаді начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Одеській області, або на рівнозначній посаді в структурі Національної поліції України, або нижчій посаді відповідно до професійної підготовки та професійної компетенції;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2021 року по день винесення судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року залишено без задоволення позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин протиправно звільнено позивача зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням, так як до звільнення позивачем подано рапорт про відкликання раніше поданого рапорту.

При цьому, на переконання апелянта, можливість відкликання поданого рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням прямо передбачена положеннями чинного законодавства.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень правомірно звільнено позивача зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням, без порушення процедури його звільнення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом ГУНП в Одеській області № 1941 о/с від 23 листопада 2021 року призначений начальником відділу контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції України в Одеській області з 22 листопада 2021 року.

При цьому, 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Одеській області із рапортом, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 31 грудня 2021 року.

Наказом ГУНП в Одеській області від 23 грудня 2021 року № 2176 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» з 31 грудня 2021 року.

Між тим, 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав рапорт з проханням не розглядати раніше поданий ним рапорт про звільнення за власним бажанням від 24 грудня 2021 року.

Листом від 28 грудня 2021 року № 9/9326 ГУ НП в Одеській області повідомлено позивача про те, що на підставі власноручно написаного рапорту про звільнення зі служби в поліції наказом ГУ НП в Одеській області від 23 грудня 2021 року № 2176 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, а тому рапорт ОСОБА_1 від 24 грудня 2021 року не вбачається можливим розглянути.

В свою чергу, не погоджуючись з правомірністю свого звільнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача правомірно звільнено зі служби на підставі поданого ним рапорту про звільнення за власним бажанням, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

При цьому, згідно п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

З іншого боку, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В свою чергу, Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок № 260) затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260.

Згідно п. 6 розділу ІІІ Порядку № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

При цьому, згідно п. 9 розділу І Порядку № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно абз. 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

В свою чергу, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 3 Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно пп. «б» п. 4 Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області наказу № 2176 о/с від 23 грудня 2021 року, яким звільнено з 31 грудня 2021 року позивача зі служби в Національній поліції за його власним бажанням на підставі поданого рапорту від 22 грудня 2021 року.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права, які регулюють порядок проходження служби в органах Національної поліції вбачається, що поліцейського може бути звільнено зі служби в органах Національної поліції за його власним бажанням, яке реалізовано шляхом подання відповідного рапорту.

Крім того, як зазначено вище, аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку звільнення працівників за власним бажанням регламентовані Кодексом законів про працю України.

Так, працівнику надано право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

При цьому, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Тобто, з правового аналізу вищезазначених норм матеріального права вбачається, що необхідною умовою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника (за власним бажанням) є повідомлення роботодавця про своє бажання у визначені терміни.

В свою чергу, законодавець також вказує на можливість продовження працівником трудової діяльності після закінчення строку попередження за умови, коли працівник продовжував виконувати свої трудові обов`язки, або відізвав протягом відповідного строку свою заяву про звільнення.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується зібраними матеріалами у справі, а також не заперечується суб`єктом владних повноважень, позивачем 24 грудня 2021 відкликано раніше поданий рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням від 22 грудня 2021 року.

Відкликання рапорту про звільнення мотивоване позивачем тим, що він має бажання продовжити службу в органах Національної поліції.

Крім того, фактично позивач продовжував працювати після подання рапорту про звільнення до 31 грудня 2021 року.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень, в порушення вимог п. 68 Положення № 114 та ст. 38 КЗпП України, не задоволено рапорту позивача про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення, оскільки за змістом вказаних нормативно-правових актів до закінчення визначеного сторонами строку позивач мав право відкликати поданий рапорт.

В свою чергу, відсутність належного волевиявлення позивача щодо його звільнення не дає підстави для його звільнення зі служби за власним бажанням.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 820/5844/16), постанові від 31 січня 2019 року (справа № 818/112/17), постанові від 24 січня 2019 року (справа № 817/981/17).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, а як наслідок вважає за необхідне скасувати оскаржуваний наказ, поновивши позивача на раніше займаній посаді та виплативши йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В свою чергу, щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

В даному зазначений нормативно-правовий акт є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у відповідній частині.

В свою чергу, з аналізу положень Порядку № 260 та загального Порядку № 100 вбачається, що при обчисленні середнього розміру грошового утримання за весь час вимушеного прогулу поліцейського, обрахуванню підлягає сума, виходячи із розміру середньоденного заробітку поліцейського та календарних днів вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та отримував грошове забезпечення лише у грудні 2021 року (повний місяць), а тому для обчислення середньоденного заробітку позивача колегія суддів вважає за можливе використати механізм обрахунку одноденного заробітку, що встановлений у п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, з урахуванням особливостей обрахування середньоденного заробітку, встановлених Порядком № 100.

Внаслідок чого, враховуючи інформацію з наявної у матеріалах справи довідки про доходи позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, за період з 01 січня 2022 року (наступний день за останнім днем служби) по 17 лютого 2023 року (дата ухвалення рішення судом апеляційної інстанції про поновлення позивача на службі) становить 466 954,32 грн. (1130,64 грн. (одноденний розмір грошового забезпечення за грудень 2021 року) помножені на 413 (загальна кількість календарних днів вимушеного прогулу).

При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2176 о/с від 23 грудня 2021 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01 січня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 01 січня 2022 року по 17 лютого 2023 року, у сумі 466 954 (чотириста шістдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні) гривні 32 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.