Справа № 635/6816/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Стрюк Л.І.

21 лютого 2023 р.Справа № 635/6816/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бабаскіна Кирила Сергійовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В с т а н о в и в:

30.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням уточнень (а.с. 29-35), просить скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Гудкова П.І. (далі - поліцейський) від 16.08.2021 року серії ДПО 18 № 633228 про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою він підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. на підставі ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 8 ст. 121 КУпАП, та провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 16.08.2021 року перебуваючи поблизу пр. Гагаріна, 353, до нього звернувся поліцейський, причиною звернення, яку повідомив йому останній стало те, що він керував автомобілем з перевищенням швидкості. Однак, відповідач не надав жодного беззаперечного та допустимого доказу на підтвердження факту керування транспортним засобом саме ним.

Також, позивач зазначив, що поліцейський не надав йому можливості скористатись правовою допомогою та не здійснив перенесення розгляду справи з метою залучення для участі у розгляді справи адвоката, оскільки з адвокатом, який прибув на місце, в нього був відсутній договір про надання правової допомоги.

Крім того, позивач зазначив, що до постанови не додається жодних доказів з бази ІПНП або ж інших баз, докази з яких могли бути покладені в основу прийнятого рішення про застосування до нього штрафу у розмірі 8500 грн. за порушення вимог ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Також, позивач зазначив, що на фото/відеознімках з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam не зафіксовано дорожній знак 5.45 або знак 5.46 і тому неможливо встановити чи рухався він в межах населеного пункту чи ні.

У відзиві на адміністративний позов відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що 10.09.2020 року приблизно о 10 год. 56 хв. у м. Харкові за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000750 виявлений рух транспортного засобу Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 76 км/год., чим порушено п. 12.4 ПДР України. Зазначений автомобіль був зупинений, інспектор підійшов до водія, ним виявився позивач ОСОБА_1 , представився, пояснив підстави застосування поліцейських превентивних заходів. В діях водія був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також, відповідач зазначив, що за результатами перевірки відомостей щодо транспортного засобу Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 поліцейськими встановлено, що цей автомобіль було тимчасово ввезено на територію України 10.09.2020 року до 1 року, громадянином Бхатт ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_1 не ввозив це авто на митну територію України і не поміщував цей транспортний засіб у митний режим тимчасового ввезення. Ці відомості об`єктивно свідчать про порушення позивачем ст. 380 Митного кодексу України та статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Відповідач зазначив, що основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, час, місце вчинення якого підтверджено медіафайлами з пристрою TruCam LTI 20/20 № ТС 000750, відеозаписами зі службових відеокамер ХА02212 ZM0125 та відомостями з бази даних Національної поліції ІПНП, відсутність яких виключала б склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідач зазначив, що надати до суду відеозаписи зі службових портативних відеокамер ХА02212 ZM0125 не має можливості, оскільки вони були видалені до дати надходження ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Висновок суду вмотивований тим, що порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCAM ТС 000755. На фотознімку, здійсненому за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС 000755, зафіксований державний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , швидкість, з якою він рухався - 76 км/год, максимально допустима швидкість - 50 км/год. Відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, внесені до постанови.

Щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20, суд визнав помилковими доводи позивача про порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. При цьому суд наголосив, що фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Також, суд зазначив, що позивач не мав права керування транспортним засобом навіть за присутності особи, яка його ввезла на територію України. Натомість позивачем не спростовано надані відомості бази ІПНП, що транспортний засіб ввезений 10.09.2020 року гр. ОСОБА_3 в пункті пропуску «Нові Яриловичі-Нова Гута» тимчасове ввезення до 1 року.

Крім того, суд зазначив, що твердження позивача про недопустимість відеозапису з боді-камери є безпідставними, оскільки у п.7 постанови серії ДПО 18 №633228 від 16.08.2021 року міститься посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а саме: відео з бодікамери ХА02212, ZM0125, відео ТruCam TC000755.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бабаскін К.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано фактично аналогічними доводами, що наведені у позові. Крім того, зазначено, що позивач не вказував таку підставу як порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості руху, що пов`язана із стаціонарним розміщенням приладу TruCam, однак суд першої інстанції вирішив, що такі доводи позивача є помилковими.

Також, скаржник зазначив, що суд першої інстанції в повній мірі проігнорував той факт, що вчинення порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 8 ст. 121 КУпАП, не гуртуються на жодному із доказів, які б підтверджували факт того, хто саме керував транспортним засобом та був суб`єктом адміністративного правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Як убачається із постанови поліцейського від 16.08.2021 року серії ДПО18 № 63328 позивача ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він цього дня, об 10 год. 56 хв. у м. Харків по пр. Гагаріна, 353, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., перевищуючи встановлену швидкість руху на 26 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, та керував транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, згідно до ІПНП транспортний засіб ввезено 10.09.2020 року гр. ОСОБА_3 та транспортний засіб використовував ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України та не переміщував в митний режим транзиту, чим порушив вимоги ст. ст. 380, 381, 95 Митного кодексу України, та ст. 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с. 13)

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі № 3353-XII) регулюються ПДР України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Крім того, відповідно до положень ст. 16 Закону № 3353-XII, водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України (далі МК України), а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Разом з цим, ст. 31 цього ж Закону визначає, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Статтею 380 МК України визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України. Тимчасове ввезення громадянами -нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Положеннями ч. 8 ст. 121 КУпАП регламентовано, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У відповідності до ст. 31 Закону № 580-VIII полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання ПДР.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що на виконання вимог ст. 283 КУпАП, відповідачем зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122, ч. 8 ст. 121 КУпАП, а саме: з б/к ХА 02212, ZM 0125, відео з TruCam ТС000755.

З наданих матеріалів фото та відеофіксації з TruCam вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTІ 20/20 № ТС000755.

При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображення водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 76 км./год.

Крім того, відеозапис з б/к ХА 02212, ZM 0125, визначений у якості доказу скоєння позивачем правопорушень, до матеріалів судової справи відповідачем не наданий, що унеможливлює підтвердити факт вчинення інкримінованих правопорушень саме позивачем, а також факт дотримання інспектором роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Гудковим П.І. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 122, ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотримання правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксаване у встановленому законом порядку.

Відповідно до правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 177/525/17 факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення субєкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ч. 1 ст. 122, ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, не надання відповідачем відео з нагрудної камери поліцейського, яким було б зафіксовано процедуру розгляду матеріалів справи, унеможливлює встановлення послідовності дій поліцейських по даному факту порушення ПДР.

Враховуючи викладене, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122, ч.8 ст.121 КУпАП не долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 8 ст. 121 КУпАП є недоведеним.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки наведені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та вказаним обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2022 року прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та подання апеляційної скарги у загальній сумі 1135 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бабаскіна Кирила Сергійовича задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2022 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 633228 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 серпня 2021 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Гудковим Павлом Ігоровичем, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 8 ст. 121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 21 лютого 2023 року.