Справа № 560/12170/22
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2023-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

I. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.09.2022 року № 95;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком періоди роботи з 05.09.1992 по 16.05.1999 та з 02.04.2007 по 12.07.2008, з 09.09.2008 по 06.10.2010, з 08.10.2010 по 09.09.2011, з 13.10.2011 по 15.08.2012, з 12.11.2012 по 31.12.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 03.09.2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області йому відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У результаті розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня дата заповнення та печатка підприємства, а також періоди роботи на території росії з 2007 року по 2016 рік, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків. Позивач вважає, що його трудова книжка містить належним чином здійснені записи щодо роботи у період з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року. Також вважає, що у випадку невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку, що не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 5 від 16.09.2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із заявою від 12.09.2022 року у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просить взяти до уваги, що до страхового стажу позивача зараховано період роботи з 01.06.1995 року по 04.04.2002 року в Ярмолинецькому державному лісогосподарському підприємстві, згодом ДП "Ярмолинецьке лісове господарство" згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.1962 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області також подало до суду відзив, у якому вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року згідно із записами трудової книжки № НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата заповнення документа та печатка підприємства на її титульній сторінці, чим порушено вимоги Інструкції ведення трудових книжок; з 2007 року по 2016 рік період роботи на території російської федерації, оскільки відсутні підтверджені відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями з паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області.

ОСОБА_1 12 вересня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 95 від 16.09.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні, поміж іншого, зазначено: необхідний страховий стаж становить 29 років, страховий стаж особи становить 21 рік 01 місяць; до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року, згідно трудової книжки № НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці документа відсутня дата заповнення документа та печатка підприємства, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників; з 2007 року по 2016 рік на території росії, оскільки відсутні підтверджені відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Листом від 21.09.2022 року № 2200-0205-8/60462 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про вищевказане рішення.

Відповідно до записів трудової книжки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року працював водієм 3 класу вахтового методу роботи.

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- з 02.04.2007 року по 12.07.2008 року працював слюсарем будівельного відділення ЗАТ "Дипбудсервіс" (записи № 1, № 2);

- з 09.09.2008 року по 06.10.2010 року працював машиністом екскаватора у ЗАТ "Дипбудсервіс" (записи № 3, № 4);

- з 08.10.2010 року по 09.09.2011 року працював машиністом екскаватора у ЗАТ "Дипбудсервіс" (записи № 5, № 6);

- з 13.10.2011 року по 15.08.2012 року працював муляром у ЗАТ "Дипбудсервіс" (записи № 7, № 8);

- 12.11.2012 року прийнятий машиністом екскаватора однокошового у ЗАТ "Дипбудсервіс" (запис № 9);

- 02.02.2015 року переведений на посаду машиніста екскаватора у ЗАТ "Дипбудсервіс" (запис № 10);

- 13.01.2017 року переведений на посаду машиніста екскаватора вахтового методу роботи (записи № 12).

Позивач, вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, відповідно до вказаної вище норми, є досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 29 років.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 56 Закону № 1788-XII).

Судом встановлено, що позивач 12 вересня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 95 від 16.09.2022 року у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року, згідно трудової книжки № НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці документа відсутня дата заповнення документа та печатка підприємства, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників; з 2007 року по 2016 рік на території росії, оскільки відсутні підтверджені відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Отже, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність необхідного страхового стажу через, по-перше, незарахування відповідачем періоду роботи з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року у зв`язку із відсутністю на титульній сторінці трудової книжки позивача дати заповнення документа та печатки підприємства, по-друге, періодів з 2007 року по 2016 рік у зв`язку із відсутністю підтверджених відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Суд критично оцінює доводи відповідачів щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року через відсутність на титульній сторінці його трудової книжки дати заповнення документа та печатки підприємства з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Разом із тим, Верховним Судом у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву посади, дані про реквізити наказу про прийняття на роботу (номер наказу, число і місяць його видачі) та звільнення з роботи. Ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження страхового стажу позивача.

З огляду на вищевказане, записи трудової книжки позивача підтверджують його роботу у період з 05.09.1992 року по 16.05.1999 року.

Щодо права позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 2007 року по 2016 рік, суд зазначає таке.

Положеннями статті 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та / або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини десятої статті 20 Закону № 1058-IV, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (положення частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року (далі - Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися у російській федерації.

Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, обчислення стажу роботи позивача у періоди з 2007 року по 2016 рік здійснюється згідно із законодавством російської федерації, на території якої у спірні періоди відбувалась трудова діяльність позивача.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 федерального закону російської федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації" (далі - Закон № 173-ФЗ), який застосовувався до 01.01.2015, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.

Федеральним Законом "Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 № 379-ФЗ (далі - Закон № 379-ФЗ) внесено зміни в статтю 7 федерального Закону "Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації" № 167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому статтею 9 Закону № 379-ФЗ передбачено, що він вступає у силу з 01.01.2012 року.

З огляду на вказане, суд зазначає, що відсутність інформації про сплату страхових внесків у період до 01.01.2012 року пов`язана з відсутністю звітності щодо сплати таких внесків, оскільки обов`язок реєстрації у системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та сплати за них страхових внесків виник з 01.01.2012 року на підставі Закону № 379-ФЗ.

Водночас суд наголошує, що спірні періоди роботи позивача з 2007 року по 2016 рік, нарахування заробітної плати за періоди роботи у російській федерації та вказаний стаж підтверджуються відповідними документами, що надавались позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, зокрема: трудовою книжкою НОМЕР_4 , довідкою про доходи за 2007 рік № 18 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2008 рік № 17 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2009 рік № 16 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2010 рік № 14 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2011 рік № 15 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2012 рік № 12 від 02.04.2013 року, довідкою про доходи за 2013 рік № 139 від 13.11.2014 року, довідкою про доходи за 2014 рік № 138 від 13.11.2014 року, довідкою про доходи за 2015 рік № 223 від 06.06.2016 року, довідкою про доходи за 2016 рік № 88 від 06.03.2020 року.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить відомості про спірні періоди роботи позивача, достовірність та точність яких відповідач не ставить під сумнів.

Суд також звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.04.2007 по 12.07.2008, з 09.09.2008 по 06.10.2010, з 08.10.2010 по 09.09.2011, з 13.10.2011 по 15.08.2012, з 12.11.2012 по 31.12.2016 з єдиної підстави, такої як непідтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 року у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 року у справі № 42/5448/16-а, від 31.10.2019 року у справі № 235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 року у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Таким чином, враховуючи вищевказане, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим документами щодо періодів трудової діяльності (зайнятості), а тому наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 05.09.1992 по 16.05.1999 та з 02.04.2007 по 12.07.2008, з 09.09.2008 по 06.10.2010, з 08.10.2010 по 09.09.2011, з 13.10.2011 по 15.08.2012, з 12.11.2012 по 31.12.2016.

Оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу, з урахуванням спірного, понад 29 років, він має право на вказану пенсію.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.09.2022 року № 95 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 з 03.09.2022 року пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

За нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.09.2022 року № 95.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком періоди роботи з 05.09.1992 по 16.05.1999, з 02.04.2007 по 12.07.2008, з 09.09.2008 по 06.10.2010, з 08.10.2010 по 09.09.2011, з 13.10.2011 по 15.08.2012, з 12.11.2012 по 31.12.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 03.09.2022 року призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21 лютого 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107 , код ЄДРПОУ - 20987385)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап